Справа № 541/1110/26
Номер провадження 2/541/1233/2026 

Р І Ш Е Н Н Я
іменем України

26 червня 2026 року м. Миргород

головуючого судді Городівського О.А.,
за участю секретаря судового засідання Ніколаєнко М.В.
розглянувши у порядку спрощеного позовного провадження у відкритому судовому засіданні цивільну справу за позовом Товариства з обмеженою відповідальністю «Фінансова Компанія «Фінтраст Капітал» до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості за кредитним договором,
ВСТАНОВИВ:
31.03.2026 року на адресу суду надійшла позовна заява Товариства з обмеженою відповідальністю «Фінансова Компанія «Фінтраст Капітал» до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості за кредитним договором.
В обґрунтування позову зазначено, що між ТОВ "Лінеура Україна" та ОСОБА_1 01.03.2025 укладено договір №5351456 про надання коштів на умовах споживчого кредиту. ТОВ "Лінеура України" надало відповідачу грошові кошти в розмірі 8500,00 грн строком на 360 днів, періодичність платежів - кожні 20 днів, а відповідач зобов`язався повернути кредит, сплатити проценти за користування кредитом в порядку та строки, визначені договором. ТОВ "Лінеура Україна" свої зобов`язання за кредитним договором виконало в повному обсязі.
Кредитний договір укладений сторонами в електронному вигляді з використанням електронного підпису, що відповідає вимогам ст. 12 Закону України «Про електронну комерцію», при укладенні цього договору сторони досягли згоди щодо всіх істотних умов та у сторін, відповідно до приписів ст. 11 ЦК України виникли права та обов`язки, які витікають із кредитного договору.
30.10.2025 між ТОВ «Лінеура Україна» та ТОВ «Фінансова компанія «Фінтраст Капітал» було укладено договір факторингу № 30/10/2025, відповідно до умов якого ТОВ «Лінеура Україна» відступило на користь ТОВ «Фінансова компанія «Фінтраст Капітал»» права грошової вимоги до відповідача.
Тому позивач просить стягнути заборгованість за кредитним договором № 5351456 від 01.03.2025 в розмірі 40 202,76 грн, понесені судові витрати в розмірі 2662,40 грн та витрати на правничу допомогу в розмірі 10000,00 грн.
Ухвалою Миргородського міськрайонного суду Полтавської області від 20.04.2026 відкрито провадження у справі, призначено справу до розгляду у порядку спрощеного провадження з повідомленням (викликом) сторін.
29.04.2026 року до суду надійшов відзив відповідача ОСОБА_1 , в якому вона зазначила, що позовні вимоги не визнає та просить відмовити у їх задоволенні в повному обсязі.
На обґрунтування своїх заперечень відповідач вказала, що жодних договорів безпосередньо з позивачем не укладала та грошових коштів від нього не отримувала. Також зазначила, що не була належним чином повідомлена про відступлення права вимоги за кредитним договором, а тому вважає ТОВ «Фінансова компанія «Фінтраст Капітал» неналежним позивачем у справі. Посилаючись на положення статті 1082 ЦК України, відповідач вказала на відсутність доказів направлення та отримання нею повідомлення про відступлення права вимоги.
Крім того, відповідач зазначила, що в умовах дії воєнного стану нарахування процентів, штрафних санкцій та інших платежів за прострочення виконання кредитних зобов`язань суперечить вимогам пункту 18 Прикінцевих та перехідних положень ЦК України. На підтвердження своєї позиції послалася на практику Верховного Суду, зокрема постанови від 18 жовтня 2023 року у справі № 706/68/23 та від 06 вересня 2023 року у справі № 910/8349/22.
Також відповідач вказала, що є особою з інвалідністю ІІ групи, у зв`язку з чим, на її думку, вимоги про стягнення з неї судового збору є безпідставними. Щодо витрат на професійну правничу допомогу зазначила, що їх розмір є завищеним, не відповідає критеріям реальності, розумності та співмірності.
З огляду на викладене просила суд відмовити у задоволенні позову в повному обсязі.
11.05.2026 року від представника позивача до суду надійшли додаткові пояснення, в яких зазначено про безпідставність доводів відповідача, викладених у відзиві на позовну заяву, та вказав, що 01.03.2025 року між ТОВ «ЛІНЕУРА УКРАЇНА» та відповідачем було укладено електронний договір № 5351456 про надання коштів на умовах споживчого кредиту, відповідно до якого останній надано кредитні кошти у сумі 8500,00 грн строком на 360 днів.
Позивач зазначив, що кредитний договір укладений відповідно до вимог законодавства про електронну комерцію та був підписаний відповідачем за допомогою одноразового ідентифікатора, що прирівнюється до письмової форми правочину та свідчить про погодження нею всіх істотних умов договору. Також представник позивача вказав, що відповідач мала можливість ознайомитися з умовами кредитування, паспортом споживчого кредиту та іншими документами через особистий кабінет на вебсайті кредитодавця. На підтвердження факту укладення кредитного договору та існування кредитних зобов`язань послався на здійснення відповідачем платежів на рахунок кредитодавця, що, на його думку, свідчить про визнання нею боргу та виконання умов договору.
Крім того, представник позивача зазначив, що чинним законодавством не встановлено обов`язкового досудового порядку врегулювання даної категорії спорів, а тому звернення до суду є належним способом захисту порушеного права.
Щодо факту надання кредитних коштів вказано, що грошові кошти у сумі 8500,00 грн були перераховані на банківську картку, реквізити якої відповідач самостійно зазначила при оформленні кредиту. На підтвердження перерахування коштів послався на довідку платіжного провайдера ТОВ «ПЕЙТЕК» та відповідь банківської установи щодо належності платіжної картки відповідачу та зарахування на неї кредитних коштів. Розмір заборгованості визначений на підставі розрахунків первісного кредитора та позивача відповідно до умов кредитного договору. Згідно з наданими розрахунками відповідачем було здійснено часткові платежі, однак у повному обсязі зобов`язання виконані не були. Відповідно до умов договору процентна ставка становила 0,95% на день та підлягала застосуванню протягом усього погодженого сторонами строку кредитування. Проценти були нараховані в межах строку дії кредитного договору як плата за правомірне користування кредитними коштами, а не як відповідальність за прострочення виконання зобов`язання, у зв`язку з чим положення законодавства щодо звільнення позичальників від відповідальності під час дії воєнного стану на них не поширюються.
Крім того, представник позивача зазначив, що вимоги про стягнення штрафних санкцій є правомірними, оскільки кредитний договір укладено після 24.01.2024 року, а тому, на його думку, до спірних правовідносин не застосовуються положення законодавства щодо звільнення споживачів від відповідальності за прострочення виконання зобов`язань. Позивач вказав, що умовами договору передбачено відповідальність позичальника у вигляді штрафу за порушення строків виконання грошових зобов`язань, а тому заявлена до стягнення сума штрафних санкцій у розмірі 4250 грн є обґрунтованою.
Також зазначено, що 30.10.2025 року між ТОВ «ЛІНЕУРА УКРАЇНА» та ТОВ «ФК «Фінтраст Капітал» укладено договір факторингу, на підставі якого до позивача перейшло право грошової вимоги до відповідача. На підтвердження переходу права вимоги позивач послався на договір факторингу та витяг з реєстру боржників. Вказує, що відповідача було повідомлено про відступлення права вимоги в порядку, передбаченому договором та договором факторингу, шляхом направлення відповідних повідомлень через особистий кабінет та/або засобами електронного зв`язку, а тому доводи відповідача про відсутність повідомлення про заміну кредитора є безпідставними.
Щодо судових витрат зазначив, що до позовної заяви долучено належні докази сплати судового збору та понесення витрат на професійну правничу допомогу, а їх розмір відповідає вимогам цивільного процесуального законодавства.
З огляду на викладене вважає доведеними факт укладення кредитного договору, отримання відповідачем кредитних коштів, наявність заборгованості та перехід права вимоги до позивача, у зв`язку з чим просив суд задовольнити позовні вимоги у повному обсязі.
Представник позивача в судове засідання не з`явився, у поданій до суду заяві просив проводити розгляд справи за його відсутності, проти заочного розгляду справи заперечень не висловив (а.с.13, 189).
Відповідач в судове засідання не з`явилася, про дату, місце та час розгляду справи належно повідомлена належним чином. У наданому суду відзиві просила проводити розгляд справи без її участі.
У зв`язку з неявкою в судове засідання сторін, відповідно до ч. 2 ст. 247 ЦПК України, фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснювалося.
Суд, дослідивши докази по справі кожний окремо та в їх сукупності, вважає, що позов підлягає частковому задоволенню з наступних підстав.
Судом встановлено, що між ТОВ "Лінеура Україна" та ОСОБА_1 01.03.2025 укладено договір № 5351456 про надання коштів на умовах споживчого кредиту. ТОВ "Лінеура України" надало відповідачу грошові кошти в розмірі 8500,00 грн строком на 360 днів. Спосіб та строк надання кредиту: безготівковим шляхом на рахунок (в т.ч. за реквізитами платіжної картки НОМЕР_1 ) протягом двох днів з моменту укладення договору. Стандартна процента ставка становить 0,95% за кожен день користування кредитом та застосовується в межах всього строку кредитування, вказаного в п.1.3 цього Договору. Комісія за надання кредиту - 850,00 грн. Відповідно до 1.5. Орієнтовна реальна річна процентна ставка на дату укладення Договору складає: 1.5.1. за стандартною ставкою за весь строк кредитування 3 141,8400% річних. Пунктом 1.6. передбачено орієнтовна загальна вартість кредиту на дату укладення Договору включає суму кредиту, Комісію (якщо передбачена Договором), проценти за користування кредитом та складає: 1.6.1. за стандартною ставкою за весь строк користування кредитом 38 420,00 гривень. 1.7. Загальні витрати за кредитом на дату укладення Договору включають Комісію (якщо передбачена Договором), проценти за користування кредитом та складають: 1.7.1. за стандартною ставкою за весь строк користування кредитом 29 920,00 гривень. Періодичність внесення платежів - кожні 20 днів. Штрафи за умови не здійснення споживачем плати або сплати не в повному обсязі чергового платежу та/або повернення суми кредиту в строки, встановлені договором про споживчий кредит: застосовується штраф у розмірі 75% від суми невиконання та/або неналежно виконаного грошового зобов`язання на 2-й день кожного факту такого невиконання та/або неналежного виконання. Договір підписано електронним одноразовим ідентифікатором 13072 (електронна справа).
Паспорт споживчого кредиту підписано електронним одноразовим ідентифікатором 61475 (електронна справа). 
Зарахування кредитних коштів на платіжну карту Відповідача відбулось через платіжну систему Pay Tech, на підставі укладеного Договору №03012024-1 про організацію переказу коштів від 03.01.2024 року між ТОВ «ЛІНЕУРА УКРАЇНА» та ТОВ «ПЕЙТЕК». ТОВ «ПЕЙТЕК» надає послуги з переказу коштів в національній валюті без відкриття рахунків, внесене в державний реєстр фінансових установ та отримало Ліцензію Національного банка України. За інформацією в листі ТОВ «ПЕЙТЕК», відповідно до зазначеного договору № 5351456 від 01.03.2025 було успішно перераховано грошові кошти у сумі 8500,00 грн. на платіжну карту 5168745126149332 (електронна справа).
З інформації АТ КБ «ПриватБанк» від 04.05.2026 року р. №20.1.0.0.0/7-260424/77083-БТ встановлено, що на ім`я ОСОБА_1  в банку емітовано карту № НОМЕР_2 ( НОМЕР_3 ). По рахунку(ах) НОМЕР_2 ( НОМЕР_3 ) вбачається зарахування коштів на суму 8500 UAH за період 01.03.2025, призначення: P2P_LI_CR, KYIV (а.с. 179-180).
Судом встановлено, що ТОВ "Лінеура Україна" свої зобов`язання перед ОСОБА_1 за кредитним договором виконало в повному обсязі, а саме надало відповідачу кредит у розмірі, встановленому договором.
У порушення норм закону та умов договору відповідач за вказаним кредитним договором зобов`язань належним чином не виконав, внаслідок чого у нього утворилась заборгованість у розмірі 30755,01 грн, яка складається із заборгованості за тілом кредиту 8499,99 грн, заборгованості за процентами 18005,02 грн, та штрафні санкції 4250,00 грн (електронна справа).
30.10.2025 між ТОВ «Лінеура Україна» та ТОВ «Фінансова компанія «Фінтраст Капітал» було укладено договір факторингу № 30/10/2025, відповідно до умов якого ТОВ «Лінеура Україна» відступило на користь ТОВ «Фінансова компанія «Фінтраст Капітал»» права грошової вимоги до відповідача в загальному розмірі 30755,01 грн (електронна справа). 
Враховуючи те, що на момент укладання договору факторингу №30/10/2025 від 30.10.2025 між ТОВ "Лінеура Україна" та ТОВ "ФК "Фінтраст Україна", строк договору № 5351456 від 01.03.2025 не сплив, позивачем здійснено нарахування процентів за користування коштами за 117 календарних днів з 31.10.2025 по 24.02.2026 в розмірі 9447,75 грн (електронна справа).
Однією із загальних засад цивільного законодавства, зокрема, є свобода договору, що стверджується пунктом 3 частини 1 статті 3 Цивільного кодексу України (далі ЦК України).
Статтею 627 ЦК України закріплений принцип свободи договору, згідно якого сторони вільні в укладені договору, виборі контрагента та визначені умов договору з урахуванням вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, звичаїв ділового обороту, вимог розумності і справедливості.
Відповідно до статті 1054 ЦК України за кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобов`язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірі та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов`язується повернути кредит та сплатити проценти. До відносин за кредитним договором застосовуються положення закону щодо договору позики, якщо інше не встановлено цим параграфом і не випливає із суті кредитного договору.
Згідно зі статтею 1049 ЦК України позичальник зобов`язаний повернути позикодавцеві позику (грошові кошти у такій самій, що були передані йому позикодавцем) у строк та в порядку, що встановлені договором.
Статтею 1050 ЦК України передбачено, що якщо позичальник своєчасно не повернув суму позики, він зобов`язаний сплатити грошову суму відповідно до статті 625 цього Кодексу. Якщо договором встановлений обов`язок позичальника повернути позику частинами (з розстроченням), то в разі прострочення повернення чергової частини позикодавець має право вимагати дострокового повернення частини позики, що залишилася, та сплати процентів, належних йому відповідно до статті 1048 цього Кодексу.
Договором є домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав та обов`язків (частина 1 статті 626 ЦК України).
Згідно зі статтею 629 ЦК України договір є обов`язковим для виконання сторонами.
Відповідно до статті 530 ЦК України зобов`язання підлягає виконанню у строк встановлений договором.
Визначення поняття зобов`язання міститься у частині 1 статті 509 ЦК України.
Відповідно до цієї норми зобов`язання - це правовідношення, в якому одна сторона (боржник) зобов`язана вчинити на користь другої сторони (кредитора) певну дію (передати майно, виконати роботу, надати послугу, сплатити гроші тощо) або утриматися від певної дії, а кредитор має право вимагати від боржника виконання його обов`язку.
Таке визначення розкриває сутність зобов`язання як правового зв`язку між двома суб`єктами (сторонами), відповідно до якого на одну сторону покладено обов`язок вчинити певну дію (певні дії) чи утриматись від її (їх) здійснення; іншій стороні зобов`язання надано право, що кореспондує обов`язку першої. Обов`язками боржника та правами кредитора вичерпується зміст зобов`язання (стаття 510 ЦК України).
Згідно положень статті 526 ЦК України зобов`язання має виконуватись належним чином відповідно до умов договору та вимог ЦК України, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться.
За статтею 3 Закону України "Про електрону комерцію" електронний договір є домовленістю двох або більше сторін, спрямованою на встановлення, зміну або припинення цивільних прав і обов`язків та оформленою в електронній формі.
Відповідно до частини 3 статті 11 Закону України "Про електрону комерцію" електронний договір укладається шляхом пропозиції його укласти (оферти) однією стороною та її прийняття (акцепту) другою стороною.
Відповідно до частини 5 статті 11 Закону України "Про електрону комерцію" пропозиція укласти електронний договір (оферта) може включати умови, що містяться в іншому електронному документі, шляхом перенаправлення (відсилання) до нього. Особі, якій адресована пропозиція укласти електронний договір (оферта), має надаватися безперешкодний доступ до електронних документів, що включають умови договору, шляхом перенаправлення (відсилання) до них. Включення до електронного договору умов, що містяться в іншому електронному документі, шляхом перенаправлення (відсилання) до такого документа, якщо сторони електронного договору мали змогу ознайомитися з ним, не може бути підставою для визнання правочину нікчемним.
Якщо відповідно до акта цивільного законодавства або за домовленістю сторін електронний правочин має бути підписаний сторонами, моментом його підписання є використання: - електронного підпису або електронного цифрового підпису відповідно до Закону України "Про електрону комерцію", за умови використання засобу електронного цифрового підпису усіма сторонами електронного правочину; - електронного підпису одноразовим ідентифікатором, визначеним цим Законом; - аналога власноручного підпису (факсимільного відтворення підпису за допомогою засобів механічного або іншого копіювання, іншого аналога власноручного підпису) за письмовою згодою сторін, у якій мають міститися зразки відповідних аналогів власноручних підписів (ст. 12 Закону України "Про електрону комерцію").
Відповідно до частини 1 статті 512 ЦК України кредитор у зобов`язанні (крім випадків, передбачених статтею 515 ЦК України) може бути замінений іншою особою внаслідок, зокрема, передання ним своїх прав іншій особі за правочином (відступлення права вимоги), а згідно зі статтею 514 цього Кодексу до нового кредитора переходять права первісного кредитора в зобов`язанні в обсязі і на умовах, що існували на момент переходу цих прав, якщо інше не встановлено договором або законом.
Відповідно до статті 80 ЦПК України достатніми є докази, які у своїй сукупності дають змогу дійти висновку про наявність або відсутність обставин справи, які входять до предмету доказування. Питання про достатність доказів для встановлення обставин, що мають значення для справи, суд вирішує відповідно до свого внутрішнього переконання.
Наявність або відсутність обставин та фактів встановлюється на підставі доказів сторін, якими відповідно до частини 2 статті 76 ЦПК України є письмові, речові і електронні докази, висновки експертів, показання свідків.
Положеннями статті 89 ЦПК України встановлено, що суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Жодні докази не мають для суду заздалегідь встановленої сили. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності. Суд надає оцінку як зібраним у справі доказам в цілому, так і кожному доказу (групі однотипних доказів), який міститься у справі, мотивує відхилення або врахування кожного доказу (групи доказів).
Згідно із частиною 1 статті 81 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог та заперечень. Відповідачем в свою чергу жодних належних доказів на спростування позовних вимог не надано.
Доказів на спростування позовних вимог відповідачем суду не надано, розрахунок заборгованості не спростовано.
Враховуючи викладене, судом встановлено, що позовні вимоги в частині стягнення з відповідача заборгованості за кредитним договором в розмірі 35 952,76 грн, з яких 8499,99 грн заборгованість за тілом кредиту, 18 005,02 грн заборгованість за процентами за користування кредитом, нараховані первісним кредитором та 9 447,75 грн проценти, нараховані позивачем за 117 календарних днів підлягають задоволенню.
Щодо вимог позивача про стягнення з відповідача заборгованості за штрафом в розмірі 4250,00 грн суд зазначає наступне.
Відповідно до п. 18 Прикінцевих та Перехідних положень ЦК України, у період дії в Україні воєнного, надзвичайного стану та у тридцятиденний строк після його припинення або скасування у разі прострочення позичальником виконання грошового зобов`язання за договором, відповідно до якого позичальнику було надано кредит (позику) банком або іншим кредитодавцем (позикодавцем), позичальник звільняється від відповідальності, визначеної статтею 625 цього Кодексу, а також від обов`язку сплати на користь кредитодавця (позикодавця) неустойки (штрафу, пені) за таке прострочення. Установити, що неустойка (штраф, пеня) та інші платежі, сплата яких передбачена відповідними договорами, нараховані включно з 24 лютого 2022 року за прострочення виконання (невиконання, часткове виконання) за такими договорами, підлягають списанню кредитодавцем (позикодавцем).
Позивачем не враховано вищевказаних перехідних положень ЦК України та протиправно здійснено розрахунок штрафу за кредитним договором №5351456 від 01.03.2025.
З огляду на зазначене, заборгованість за штрафом в розмірі 4250,00 грн за кредитним договором №5351456 від 01.03.2025 не підлягає стягненню з відповідача на користь позивача.
Вирішуючи питання про розподіл судових витрат, суд виходить з наступного.
Позивач повідомив про наявність судових витрат пов`язаних зі сплатою судового збору в розмірі 2662,40 грн.
Витрати зі сплати судового збору підтверджуються копією платіжної інструкції від 23.03.2026 року № 2887 на суму 2662,40 грн (а.с. 14).
Відповідно до ч. 1 ст. 133 ЦПК України судові витрати складаються з судового збору та витрат, пов`язаних із розглядом справи. До витрат, пов`язаних із розглядом справи, зокрема, належать витрати на професійну правничу допомогу (п. 1 ч. 3 ст. 133 ЦПК України).
Згідно ч. 1 ст. 141 ЦПК України, судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог.
Як зазначено в п. 3 ч. 2 ст. 141 ЦПК України, інші судові витрати, пов`язані з розглядом справи, покладаються у разі часткового задоволення позову - на обидві сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог.
Позивачем при подачі позову до суду було заявлено позовні вимоги в загальному розмірі 40 202,76 грн, судом задоволено позовні вимоги на суму 35 952,76 грн, що становить 89,42 % від ціни позову.
Отже з відповідача на користь позивача підлягав би стягненню судовий збір в розмірі 2380,72 грн, що складає 89,42 % від 2662,40 грн.
Статтею 5 Закону України «Про судовий збір» визначено вичерпний перелік осіб, які звільнені від сплати судового збору.
Згідно з п. 9 ч. 1 ст. 5 Закону України «Про судовий збір» від сплати судового збору звільняються інваліди I та II груп, законні представники дітей-інвалідів і недієздатних інвалідів I та II груп.
Відповідно до копії пенсійного посвідчення серії НОМЕР_4 відповідач ОСОБА_1 є особою з інвалідністю ІІ групи (а.с.176).
Оскільки відповідач, звільнений від сплати судового збору, його слід компенсувати за рахунок держави у порядку встановленому Кабінетом Міністрів України.
Вирішуючи, питання щодо розподілу витрат на правову допомогу, суд керується положеннями ст. 137 ЦПК України.
До матеріалів справи позивачем долучено договір про надання правової допомоги ТОВ «ФК «Фінтраст Капітал» № 10/12-2024 від 10.12.2024 адвокатом Столітнім М.М., свідоцтво про право на заняття адвокатською діяльністю серії КС №9422/10 від 18.09.2020, ордер на надання правничої допомоги ТОВ «ФК «Фінтраст Капітал» адвокатом Столітнім М.М. серії АІ № 2156007 від 23.03.2026, заявка № 17304 на виконання доручення від 10/12-2024 від 10.12.2024 на суму 10000,00 грн, акт №17304 прийому-передачі виконаних робіт (наданих послуг) згідно договору №10/12-2024 від 23.03.2026, що включає зустріч адвоката та клієнта, надання усної первинної консультації, дослідження наданих клієнтом документів та аналіз фактичних обставин справи, аналіз чинного законодавства та судової практики, підготовка декількох позицій для ефективного захисту прав та інтересів клієнта, узгодження обраної позиції з клієнтом, письмова юридична консультація, складання письмового консультативного висновку, проведення адвокатом заходів, спрямованих на самостійне отримання доказів у цивільному процесі, складання позовної заяви, складанна та оформлення інших документів - додатків до позовної заяви, складання та оформлення процесуальних документів, необхідних для розгляду справи (відповідь на відзив, письмові пояснення, заяви (клопотання), клопотання про витребування доказів, представництво інтересів клієнта у судових засіданнях (електронна справа).
Відповідачем у відзиві зазначено, що суми, заявлені позивачем, є не реальними та не відповідають критерію розумності їхнього розміру і є не співмірними, тому не підлягають задоволенню. 
Згідно з ч. 2, 3 ст. 137 ЦПК України, за результатами розгляду справи витрати на правничу допомогу адвоката підлягають розподілу між сторонами разом із іншими судовими витратами. Для визначення розміру витрат на правничу допомогу з метою розподілу судових витрат учасник справи подає детальний опис робіт (наданих послуг), виконаних адвокатом, та здійснених ним витрат, необхідних для надання правничої допомоги.
Відповідно до ч. 8 ст. 141 ЦПК України, розмір витрат, які сторона сплатила або має сплатити у зв`язку з розглядом справи, встановлюється судом на підставі поданих сторонами доказів (договорів, рахунків тощо).
Разом з тим, суд під час вирішення питання про розподіл судових витрат може не тільки за наявності заперечення сторони проти розподілу витрат на адвоката, а і за власної ініціативи, керуючись критеріями, що визначені частинами третьою-п`ятою та дев`ятою статті 141 ЦПК України, може не присуджувати стороні, на користь якої ухвалено судове рішення, всі її витрати на професійну правову допомогу.
У постановах Верховного Суду від 07 листопада 2019 року у справі №905/1795/18 та від 08 квітня 2020 року у справі №922/2685/19 висловлено правову позицію, за якою суд не зобов`язаний присуджувати стороні, на користь якої відбулося рішення, всі його витрати на адвоката, якщо, керуючись принципами справедливості, пропорційності та верховенством права, встановить, що розмір гонорару, визначений стороною та його адвокатом, є завищеним щодо іншої сторони спору, зважаючи на складність справи, витрачений адвокатом час, та неспіврозмірним у порівнянні з ринковими цінами адвокатських послуг.
Верховний Суд неодноразово вказував на те, що при визначенні суми відшкодування суд має виходити з критерію реальності адвокатських витрат (встановлення їхньої дійсності та необхідності), а також критерію розумності їхнього розміру, виходячи з конкретних обставин справи та фінансового стану обох сторін (п. 21 додаткової постанови Великої Палати Верховного Суду від 19 лютого 2020 року у справі №755/9215/15-ц, п. 33-34, 37 додаткової постанови Великої Палати Верховного Суду від 07 липня 2021 року у справі №910/12876/19).
Крім того, п.п. 2.1, 2.2 Статуту Товариства з обмеженою відповідальністю «Фінансова Компанія «Фінтраст Капітал», затвердженого рішенням єдиного учасника ТОВ «ФК «Фінтраст Україна» від 25 листопада 2024 року №251124/1, передбачено, що Товариство створюється з метою отримання прибутку шляхом надання фінансових послуг, визначених у п. 2.2. цього Статуту. Предметом діяльності Товариства є: факторинг та надання коштів та банківських металів у кредит.
Тобто, предмет позову – стягнення заборгованості за кредитним договором, лежить у площині основної діяльності позивача та не потребує додаткового залучення третіх осіб для звернення до суду з подібними позовними заявами.
Відтак, оцінивши у сукупності усі докази, суд дійшов висновку відшкодувати позивачу витрати на професійну правничу допомогу у розмірі 4000,00 грн.
Керуючись ст.ст. 3, 12, 13, 81, 258, 259, 263-265, 280-284, 274-279, 352-354 ЦПК України, суд
ВИРІШИЛА:
Позовні вимоги Товариства з обмеженою відповідальністю «Фінансова Компанія «Фінтраст Капітал» до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості за кредитним договором задовольнити частково.
Стягнути з ОСОБА_1 на користь Товариства з обмеженою відповідальністю «Фінансова Компанія «Фінтраст Капітал» заборгованість за кредитним договором №5351456 від 01.03.2025 у розмірі 35 952 (тридцять п`ять тисяч дев`ятсот п`ятдесят дві) гривні 76 коп., з яких: 8499,99 грн заборгованість за тілом кредиту, 18 005,02 грн заборгованість за процентами за користування кредитом, нараховані первісним кредитором та 9 447,75 грн проценти, нараховані позивачем за 117 календарних днів. 
Стягнути з ОСОБА_1 на користь Товариства з обмеженою відповідальністю «Фінансова Компанія «Фінтраст Капітал» правову допомогу у розмірі 4000 (чотири тисячі) гривень 00 копійок. 
Повернути з державного бюджету позивачу Товариству з обмеженою відповідальністю «Фінансова Компанія «Фінтраст Капітал» сплачену суму судового збору у розмірі 2380 (дві тисячі триста вісімдесят) гривень 72 копійку., згідно платіжної інструкції №2887 від 23 березня 2026 р.
Рішення може бути оскаржено в апеляційному порядку до Полтавського апеляційного суду шляхом подання апеляційної скарги в тридцятиденний строк з дня його проголошення.

Учасники справи:
Позивач Товариства з обмеженою відповідальністю «Фінансова Компанія «Фінтраст Капітал» (місцезнаходження: Україна, 03045, м. Київ, вул. Набережно-Корчуватська, буд. 27. приміщення 2 ЄДРПОУ 44559822).
Відповідач ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , РНОКПП: НОМЕР_5  (зареєстроване місце проживання: АДРЕСА_1 ).

Суддя	  	О.  А.  Городівський