ДНІПРОВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
Провадження № 22-ц/803/4102/26 Справа № 212/7896/24 	  	Суддя у 1-й інстанції - Ведяшкіна Ю. В. Суддя у 2-й інстанції - Бондар  Я. М.	

ПОСТАНОВА
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

29 квітня 2026 року м. Кривий Ріг

Дніпровський апеляційний суд у складі колегії суддів судової палати з розгляду цивільних справ:
головуючого судді Бондар Я.М.
суддів Зубакової В.П., Остапенко В.О.
сторони:
позивач Товариство з обмеженою відповідальністю «Фінансова компанія «Фінтраст Капітал» 
відповідач ОСОБА_1 
розглянувши у спрощеному позовному провадженні, у порядку ч. 13 ст. 7, ч. 1 ст. 369 ЦПК України, без повідомлення учасників справи, за наявними у справі матеріалами, апеляційну скаргу представника позивача ОСОБА_2 на заочне рішення Покровського районного суду м. Кривого Рогу від 24 грудня 2025 року, яке ухвалено суддею Ведяшкіною Ю.В. у місті Кривому Розі Дніпропетровської області (дата складання повного судового рішення -24.12.2024), 
УСТАНОВИВ
У серпні 2024 ТОВ «Фінансова компанія «Фінтраст Капітал» звернулося в суд з позовом до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості в розмірі 87187,50 грн. (з яких: сума кредиту – 25000 грн., сума процентів за користування кредитом 32337,50 грн., проценти – 29850 грн.), витрати на правову допомогу у розмірі 10000 грн. та судові витрати у розмірі 2422,40 грн.
В обґрунтування позову представник позивача зазначив, що 11.09.2023 року між Товариством з обмеженою відповідальністю «Авентус Україна» та ОСОБА_1 укладено кредитний договір №7059048. 27 травня 2022 року між Товариством з обмеженою відповідальністю «Авентус Україна» та Товариством з обмеженою відповідальністю «Фінансова компанія «Фінтраст Україна» укладено договір факторингу №27.05/2024-Ф, у відповідності до умов якого, Товариство з обмеженою відповідальністю «Авентус Україна» відступило позивачу належне йому право вимоги до Відповідача коштів, право на одержання яких належить Товариству з обмеженою відповідальністю «Авентус Україна», а позивач набув право вимоги грошових коштів від відповідача в сумі 57337,50 гривень, з яких: 25000 гривень - заборгованість за кредитом, 32337,50 гривень - заборгованість за відсотками. 
У зв`язку із простроченням виконання зобов`язань відповідачу нараховано проценти за 60 календарних днів – у сумі 29850 гривень..
Заочним рішенням Покровського районного суду м. Кривого Рогу від 24 грудня 2025 року позовні вимоги ТОВ «Фінансова компанія «Фінтраст Капітал» задоволено частково.
Стягнуто з ОСОБА_1 на користь Товариства з обмеженою відповідальністю Фінансова компанія «Фінтраст Капітал» заборгованість за кредитним договором №7059048 від 11 вересня 2023 року в розмірі 57337 (п`ятдесят сім тисяч триста тридцять сім) гривень 50 копійок ( сума кредиту – 25000 грн., сума процентів за користування кредитом 32337,50 грн.).
Стягнути з ОСОБА_1 на користь Товариства з обмеженою відповідальністю «Фінансова компанія «Фінтраст Капітал» витрати на оплату судового збору в сумі 1593,94 грн., витрати на професійну правничу допомогу у розмірі 6580 гривень. 
В решті позовних вимог відмовлено.
Рішення суду першої інстанції мотивоване тим, що відповідач ОСОБА_1 умови договору належним чином не виконала, взяті на себе зобов`язання, відповідно до кредитного договору не виконала тобто не сплатила своєчасно Кредитодавцю грошові кошти на погашення заборгованості за кредитом та відсотками.
Суд виснував, що вимоги позивача в частині стягнення тіла кредиту є обґрунтованими, регулюються умовами укладеними між сторонами договорами та нормами чинного законодавства України. Разом з цим, матеріали справи не містять доказів правомірності нарахування позивачем процентів за 60 календарних днів в розмірі 29 850 грн., тому суд вважав, що позов в цій частині задово29.04.26ленню не підлягає.
В апеляційній скарзі, представник ТОВ «Фінансова компанія «Фінтраст Капітал» Крюкова М.В., вважаючи, що суд першої інстанції безпідставно відмовив в задоволенні вимог в частині процентів, не повно з`ясував обставини, що мають значення для справи, неправильно застосував норми матеріального права та порушив норми процесуального права, просила скасувати частково рішення суду в частині відмови у стягненні заборгованості за процентами та ухвалити нове рішенням, яким задовольнити вимоги в цій частині, а також стягнути судові витрати.
Апеляційна скарга мотивована тим, що позичкодавець має право на одержання від позичальника процентів від суми позики, якщо інше не встановлено договором або законом. Розмір і порядок одержання процентів встановлюється договором.
Скаржник вказує, що при укладенні Договору між сторонами, позичальник був обізнаний повністю з усіма умовами Договору в тому числі й з орієнтованою загальною вартістю кредиту при використанні загальних умов кредитування. Договір укладався при повному розумінні своїх дій з сторони відповідача. Будь-яких заперечень з сторони відповідача матеріали справи не містять.
Вважає, що суд першої інстанції не врахував, що ст. ст. 22, 24 Конституції України закріплено принцип рівності усіх учасників судового процесу перед законом і судом.
Наголошує, що судом першої інстанції було встановлено, що в матеріалах справи відсутні докази того, що відповідач сплачував будь-які відсотки за кредитним договором. Відсутність сплати також підтверджується наданим суду детальним (щоденним) розрахунком заборгованості.
Вказує, що суд безпідставно та за відсутності належних аргументів відмовив у стягонені відсотків.
Відзив на апеляційну скаргу не надходив.
З матеріалів справи вбачається та встановлено судом, що 11.09.2023 року між Товариством з обмеженою відповідальністю «Авентус Україна» та ОСОБА_1 укладено електронний Договір №705904, у відповідності до Закону України «Про електронну комерцію», умови якого були розміщені в Особистому кабінеті Відповідача, який був підписаний Відповідачем за допомогою електронного підпису одноразовим ідентифікатором «С4993», після чого відповідач отримав кредит в сумі 25000 грн. (п.1.3. Кредитного договору). Строк кредиту 363 днів. Періодичність платежів зі сплати процентів – кожні 3 дні. Детальні терміни та дата останнього платежу по кредиту (08.09.2024) вказується в Таблиці обчислення загальної вартості кредиту для споживача та реальної річної процентної ставки за договором про споживчий кредит (а.с. 20-24).
ТОВ «Авентус Україна» свої зобов`язання перед Відповідачем за Кредитним договором виконало та надало йому кредит у сумі 25 000 грн., шляхом зарахування кредитних коштів на платіжну карту Відповідача № НОМЕР_1 .
Згідно відповіді АТКБ «Приватбанк» на ухвалу суду від 28.10.2024 року про витребування доказів зазначено, що на ім`я ОСОБА_1 в банку емітовано карту № НОМЕР_1 , на яку 11.09.2023 року здійснено переказ коштів на суму 25000,00 грн. (а.с.94).
27 травня 2022 року між Товариством з обмеженою відповідальністю «Авентус Україна» та Товариством з обмеженою відповідальністю «Фінансова компанія «Фінтраст Україна» укладено договір факторингу № 27.05/2024-Ф, у відповідності до умов якого, Товариство з обмеженою відповідальністю «Авентус Україна» відступило позивачу належне йому право вимоги до Відповідача коштів, право на одержання яких належить Товариству з обмеженою відповідальністю «Авентус Україна» (а.с.73-77).
Відповідно до витягу з реєстру боржників до Договору факторингу №27.05/2024-Ф від 27.05.2022 позивач набув права грошової вимоги до відповідача ОСОБА_1 по кредитному договору №7059048 від 11.09.2023 в сумі 57337,50 гривень, з яких: 25000 гривень - заборгованість за кредитом, 32337,50 гривень - заборгованість за відсотками (а.с.30).
Отже Товариство з обмеженою відповідальністю «Авентус Україна» відступило позивачу право вимоги від ОСОБА_1 належного виконання всіх грошових та інших зобов`язань, право на одержання яких належить Товариству з обмеженою відповідальністю «Авентус Україна» на підставі кредитного договору №7059048 від 11.09.2023, а позивач набув право вимоги грошових коштів від відповідача, про що було повідомлено відповідача шляхом направлення відповідного повідомлення на електрону адресу, зазначену останньою при укладенні кредитного договору ( а.с. 19).
Згідно зі ст. 129 Конституції України однією з основних засад судочинства є забезпечення апеляційного оскарження рішення суду, а відповідно до ст. 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод таке конституційне право повинно бути забезпечене судовими процедурами, які повинні бути справедливими.
Відповідно до ч. 13 ст. 7 ЦПК України розгляд справи здійснюється в порядку письмового провадження за наявними у справі матеріалами, якщо цим Кодексом не передбачено повідомлення учасників справи. У такому випадку судове засідання не проводиться.
Враховуючи вищезазначене, розгляд даної справи з ознаками малозначності згідно із ч. ч. 4, 6 ст. 19, ч. 1 ст. 369 ЦПК України, здійснюється в порядку письмового провадження без повідомлення учасників справи.
Суд апеляційної інстанції створив учасникам процесу належні умови для ознайомлення з рухом справи шляхом надсилання процесуальних документів та апеляційної скарги, а також надав сторонам строк для подачі відзиву.
Крім того, кожен з учасників справи має право безпосередньо знайомитися з її матеріалами, зокрема з аргументами іншої сторони, та реагувати на ці аргументи відповідно до вимог ЦПК України.
Перевіривши законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції та додаткового рішення в межах доводів та вимог апеляційної скарги, апеляційний суд дійшов висновку, що апеляційна скарга представника ТОВ «Фінансова компанія «Фінтраст Капітал» адвоката Крюкової М.В. підлягає до задоволення, виходячи з наступного.
Відповідно до частини 1 статті 367 ЦПК України суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними в ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги.
Оскільки рішення суду першої інстанції оскаржується лише в частині стягнення розміру заборгованості за відсотками, а додаткове рішення в частині стягнення витрат на правничу допомогу, тому колегія суддів відповідно до ч. 1 ст. 367 ЦПК України переглядає законність та обґрунтованість рішення суду першої інстанції та додаткового рішення лише в цій частині. В іншій частині рішення суду апеляційним судом не переглядається.
Відповідно до вимог ст. 263 ЦПК України судове рішення повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим; законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права із дотриманням норм процесуального права; обґрунтованим є рішення, ухвалене на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні.
Рішення суду першої інстанції в оскаржуваній частині вищевказаним вимогам закону не відповідають.
Згідно з ч. 1 ст. 15, ч. 1 ст. 16 ЦК України кожна особа має право на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання. Кожна особа має право звернутися до суду за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу.
Правовідносини між сторонами, які виникли на підставі вищенаведених фактичних обставин, регламентуються такими правовими нормами.
Згідно з ч. 1 ст. 627 ЦК України відповідно до статті 6 цього Кодексу сторони є вільними в укладенні договору, виборі контрагента та визначенні умов договору з урахуванням вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, звичаїв ділового обороту, вимог розумності та справедливості.
Відповідно до ст. ст. 626, 628 ЦК України договором є домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав та обов`язків. Зміст договору становлять умови (пункти), визначені на розсуд сторін і погоджені ними, та умови, які є обов`язковими відповідно до актів цивільного законодавства.
Частиною 1 ст. 638 ЦК України встановлено, що істотними умовами договору є умови про предмет договору, умови, що визначені законом як істотні або є необхідними для договорів даного виду, а також усі ті умови, щодо яких за заявою хоча б однієї із сторін має бути досягнуто згоди.
Якщо сторони домовилися укласти договір у певній формі, він вважається укладеним з моменту надання йому цієї форми, навіть якщо законом ця форма для даного виду договорів не вимагалася (ч. 2 ст. 639 ЦК України).
Абзац 2 ч. 1, 2 ст. 639 ЦК України передбачає, що договір, укладений за допомогою інформаційно-телекомунікаційних систем за згодою обох сторін, вважається укладеним в письмовій формі.
Відповідно до ч. 1 ст. 1054 ЦК України за кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобов`язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірах та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов`язується повернути кредит та сплатити проценти (ч. 1 ст. 1048 ЦК України).
Частиною 2 ст. 1054 ЦК України встановлено, що до відносин за кредитним договором застосовуються положення параграфа 1 цієї глави, якщо інше не встановлено цим параграфом і не випливає із суті кредитного договору.
Особливості укладання кредитного договору в електронному вигляді визначені Законом України «Про електронну комерцію».
Згідно з п. 6 ч. 1 ст. 3 Закону України «Про електронну комерцію» електронний підпис одноразовим ідентифікатором це дані в електронній формі у вигляді алфавітно-цифрової послідовності, що додаються до інших; електронних даних особою, яка прийняла пропозицію (оферту) укласти електронний договір, та надсилаються іншій стороні цього договору.
При цьому одноразовий ідентифікатор це алфавітно-цифрова послідовність, що її отримує особа, яка прийняла пропозицію (оферту) укласти електронний договір шляхом реєстрації в інформаційно-телекомунікаційній системі суб`єкта електронної комерції, що надав таку пропозицію. Одноразовий ідентифікатор може передаватися суб`єктом електронної комерції, що пропонує укласти договір, іншій стороні електронного правочину засобом зв`язку, вказаним під час реєстрації у його системі, та додається (приєднується) до електронного повідомлення від особи, яка прийняла пропозицію укласти догові (п. 12 ч. 1 ст. 3 Закону України «Про електронну комерцію»).
Відповідно до ч. 3 ст. 11 Закону України «Про електронну комерцію» електронний договір укладається шляхом пропозиції його укласти (оферти) однією стороною та її прийняття (акцепту) другою стороною. Електронний договір вважається укладеним з моменту одержання особою, яка направила пропозицію укласти такий договір, відповіді про прийняття цієї пропозиції в порядку, визначеному частиною шостою цієї статті.
Пропозиція укласти електронний договір (оферта) може бути зроблена шляхом надсилання комерційного електронного повідомлення, розміщення пропозиції (оферти) у мережі Інтернет або інших інформаційно-телекомунікаційних системах (частини четверта статті 11 Закону України «Про електронну комерцію»).
Згідно з ч. 6 ст. 11 Закону України «Про електронну комерцію» відповідь особи, якій адресована пропозиція укласти електронний договір, про її прийняття (акцепт) може бути надана шляхом: надсилання електронного повідомлення особі, яка зробила пропозицію укласти електронний договір, підписаного в порядку, передбаченому ст. 12 цього Закону; заповнення формуляра заяви (форми) про прийняття такої пропозиції в електронній формі, що підписується в порядку, передбаченому ст. 12 цього Закону; вчинення дій, що вважаються прийняттям пропозиції укласти електронний договір, якщо зміст таких дій чітко роз`яснено в інформаційній системі, в якій розміщено таку пропозицію, і ці роз`яснення логічно пов`язані з нею.
За правилом ч. 8 ст. 11 Закону України «Про електронну комерцію» у разі якщо укладення електронного договору відбувається в інформаційно- телекомунікаційній системі суб`єкта електронної комерції, для прийняття пропозиції укласти такий договір особа має ідентифікуватися в такій системі та надати відповідь про прийняття пропозиції (акцепт) у порядку, визначеному частиною шостою цієї статті. Такий документ оформляється у довільній формі та має містити істотні умови, передбачені законодавством для відповідного договору.
Електронний договір, укладений шляхом обміну електронними повідомленнями, підписаний у порядку, визначеному ст. 12 цього Закону, вважається таким, що за правовими наслідками прирівнюється до договору, укладеного в письмовій формі. Кожний примірник електронного документа з накладеним на нього підписом, визначеним ст. 12 цього Закону, є оригіналом такого документа.
Стаття 12 Закону України «Про електронну комерцію» визначає порядок підписання угоди в сфері електронної комерції. Якщо відповідно до акту цивільного законодавства або за домовленістю сторін електронний правочин має бути підписаний сторонами, моментом його підписання є використання електронного підпису або електронного цифрового підпису відповідно до Закону України «Про електронний цифровий підпис», за умови використання засобу електронного цифрового підпису усіма сторонами електронного правочину; електронного підпису одноразовим ідентифікатором, визначеним цим Законом; аналога власноручного підпису (факсимільного відтворення підпису за допомогою засобів механічного або іншого копіювання, іншого аналога власноручного підпису) за письмовою згодою сторін, у якій мають міститися зразки відповідних аналогів власноручних підписів.
Укладання договору в електронному вигляді через інформаційно-комунікаційну систему можливе за допомогою електронного підпису лише за умови використання засобу електронного підпису усіма сторонами цього правочину.
В іншому випадку електронний правочин може бути підписаний сторонами електронним підписом одноразового ідентифікатора та/або аналогом власноручного підпису (факсимільного відтворення підпису за допомогою засобів механічного або іншого копіювання, іншого аналога власноручного підпису) за письмовою згодою сторін, у якій мають міститися зразки відповідних аналогів власноручних підписів.
Отже, електронний підпис призначений для ідентифікації особи, яка підписує електронний документ.
Положення Закону України «Про електронну комерцію» передбачають використання як електронного підпису або електронного цифрового підпису відповідно до Закону України «Про електронний цифровий підпис», так і електронного підпису одноразовим ідентифікатором, визначеним цим Законом.
Електронний цифровий підпис як вид електронного підпису накладається за допомогою особистого ключа та перевіряється за допомогою відкритого ключа (стаття 1 Закону України «Про електронний цифровий підпис».
Електронний підпис одноразовим ідентифікатором дані в електронній формі у вигляді алфавітно-цифрової послідовності, що додаються до інших електронних даних особою, яка прийняла пропозицію (оферту) укласти електронний договір, та надсилаються іншій стороні цього договору (пункт 5 частини першої статті 3 Закону України «Про електронну комерцію»).
Аналогічний висновок викладено у постанові Верховного суду від 14.06.2022 у справі № 757/40395/20.
Відповідно до ст. 204 ЦК України закріплено презумпцію правомірності правочину. Ця презумпція означає, що вчинений правочин вважається правомірним, тобто таким, що породжує, змінює або припиняє цивільні права та обов`язки, доки ця презумпція не буде спростована, зокрема, на підставі рішення суду, яке набрало законної сили.
Аналогічний правовий висновок викладений у постанові Верховного Суду від 30.05.2018 у справі № 191/5077/16-ц (провадження 61-17422св18).
З матеріалів справи вбачається, що укладений між сторонами Договір про надання кредиту №7059048 від 11.09.2023 відповідачем не оспорюється та не визнавався судом недійсним, а тому судом першої інстанції вірно встановлено, що між сторонами виникли договірні відносини з приводу отримання відповідачем кредиту у ТОВ «Фінансова компанія «Фінтраст Капітал», за умовами якого відповідач зобов`язався прийняти грошові кошти та повернути їх частинами у визначений Договором строк, а також сплатити відповідні проценти у погодженому сторонами розмірі за користування такими кредитними коштами. Доказів повернення вказаних грошових коштів матеріали справи не містять.
Щодо законності рішення суду в частині відмови у стягненні відсотків за користування кредитом у розмірі 29850,00 грн, колегія суддів виходить з наступного.
Відповідно до п. 1.5 тип процентної ставки – фіксована, за користування кредитом нараховується стандартна процентна ставка 1,99 % в день та застосовується в межах строку кредиту, вказаного в п.1.4 кредитного договору (363 дні). 
В позові заявлено вимоги про стягнення процентів за 60 днів в сумі 29850, 00 грн., розрахованих зі ставкою 1,99 %.
Відповідно до ч. 1 ст. 1054 ЦК України за кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобов`язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірах та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов`язується повернути кредит та сплатити проценти (ч. 1 ст. 1048 ЦК України).
Частиною 1 ст. 1048 ЦК України передбачено, що позикодавець має право на одержання від позичальника процентів від суми позики, якщо інше не встановлено договором або законом. Розмір і порядок одержання процентів встановлюються договором. Якщо договором не встановлений розмір процентів, їх розмір визначається на рівні облікової ставки Національного банку України. У разі відсутності іншої домовленості сторін проценти виплачуються щомісяця до дня повернення позики.
Відповідно до ч. 5 ст. 8 Закону України «Про споживче кредитування» у редакції, яка набрала чинності 24 грудня 2023 року згідно із Законом № 3498-IX від 22 листопада 2023 року, максимальний розмір денної процентної ставки, розрахованої відповідно до частини четвертої цієї статті, не може перевищувати 1 %.
Пунктом 17 Прикінцевих та Перехідних положень Закону України «Про споживче кредитування» передбачено, що тимчасово, протягом 240 днів з дня набрання чинності Законом України «Про внесення змін до деяких законів України щодо удосконалення державного регулювання ринків фінансових послуг», установити, що максимальний розмір денної процентної ставки не може перевищувати: протягом перших 120 днів - 2,5 %; протягом наступних 120 днів - 1,5 %.
.Перехідні положення законопроєкту застосовуються, у разі якщо потрібно врегулювати відносини, пов`язані з переходом від існуючого правового регулювання до бажаного, того, яке має запроваджуватися з прийняттям нового закону. При цьому перехідні положення повинні узгоджуватися з приписами прикінцевих положень, що стосуються особливостей набрання чинності законом чи окремими його нормами. Норми тимчасового та локального характеру, якщо вони присутні в законі, також включаються до перехідних положень законопроєкту.
Частиною 2 розділу 2 Прикінцевих та перехідних положень Закону України «Про внесення змін до деяких законів України щодо удосконалення державного регулювання ринків фінансових послуг» встановлено, що дія п. 5 розділу І цього Закону(яким, зокрема, доповнено п. 17розділ IV «Прикінцеві та перехідні положення» Закону України «Про споживче кредитування») поширюється на договори про споживчий кредит, укладені до набрання чинності цим Законом, якщо строк дії таких договорів продовжено після набрання чинності цим Законом.
Кредитний договір №705904 із відповідачкою першим кредитором укладений 11.09.2023, тобто, до внесення та набрання чинності змін до Закону України «Про споживче .кредитування», а тому положення п. 17 Прикінцевих та Перехідних положень Закону «Про споживче кредитування» поширюється на вказаний кредитний договір.
Отже перші 120 днів після набрання чинності вищевказаним законом процентна ставка за кредитним договором (з 24.12.2023 по 22.04.2024) не повинна перевищувати 2,5 %, наступні 120 днів (з 23.04.2024 по 21.08.2024) -1,5 %.
В позові заявлено вимогу про стягнення процентів за 60 календарних днів за період з 27.05.2024 по 25.07.2024 за ставкою 1,99%, яка перевищує максимально можливу за законом за цей період -1,5%.
Отже ці вимоги підлягають задоволенню частково в сумі 22500,00 грн., з розрахунку (25000,00 грн*1,5*60).
Тому колегія суддів не погоджується з висновком суду першої інстанції, що вимоги про стягнення процентів за договором не підлягають задоволенню в повному обсязі.
Зазначене вище, суд першої інстанції не врахував та дійшов до помилкового висновку про відмову у стягненні процентів за користування кредитом, тому апеляційна скарга підлягає задоволенню частково, а рішення скасуванню в цій частині та ухваленню нового про часткове задоволення позовних вимог в цій частині.

Відповідно до ст. 133 ЦПК України судові витрати складаються з судового збору та витрат, пов`язаних з розглядом справи. До витрат, пов`язаних з розглядом справи, належать витрати, зокрема на професійну правничу допомогу.
Згідно ч. 2 ст. 141 ЦПК України, інші судові витрати, пов`язані з розглядом справи, покладаються: 1) у разі задоволення позову – на відповідача; 2) у разі відмови в позові – на позивача; 3) у разі часткового задоволення позову – на обидві сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог.
Як вбачається з матеріалів справи ТОВ «Фінансова компанія «Фінтраст Капітал» за подачу апеляційної скарги до суду, сплатив судовий збір у розмірі 3633,60 грн, та поніс витрати з надання правничої допомоги 8000,00 грн., які, за відсутності заперечень з боку відповідача, підлягають стягненню з неї на користь позивача. 
Керуючись ст. ст. 368, 374, 376, 381, 382, 383, 384 ЦПК України, апеляційний суд,-
П О С Т А Н О В И В
Апеляційну скаргу Товариства з обмеженою відповідальністю «Фінансова компанія «Фінтраст Капітал» – задовольнити частково.
Заочне рішення Покровського районного суду м. Кривого Рогу від 24 грудня 2025 року скасувати в частині відмови у задоволенні позовних вимог про стягнення процентів за користування кредитом, ухвалити в нове судове рішення в цій частині про часткове задоволення позову. 
Стягнути з ОСОБА_1 на користь Товариства з обмеженою відповідальністю «Фінансова компанія «Фінтраст Капітал» суму заборгованості за процентами за Кредитним договором №7059048 від 11 вересня 2023 року в розмірі 22500,00 грн., витрати на оплату судового збору в сумі 3633,60 грн., витрати на професійну правничу допомогу у розмірі 8000,00 грн.
Постанова суду апеляційної інстанції набирає законної сили з дня її ухвалення та оскарженню до Верховного Суду не підлягає.
Повне судове рішення складено 29 квітня 2026 року.
Головуючий 
Судді