Рівненський апеляційний суд
___________________________________________________________

П О С Т А Н О В А 
І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

29 червня 2026 року        м. Рівне

Справа № 572/1750/26
Провадження № 33/4815/725/26

Суддя Рівненського апеляційного суду – Полюхович О.І.,
з участю: секретаря судового засідання – Міщук Л.А., 
особи, яка притягається до адміністративної відповідальності – ОСОБА_1 ,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в м. Рівне в режимі відеоконференції матеріали справи про адміністративне правопорушення за апеляційною скаргою ОСОБА_1 на постанову Сарненського районного суду Рівненської області від 13 травня 2026 року, – 

ВСТАНОВИВ:

 
Постановою Сарненського районного суду Рівненської області від 13 травня 2026 року ОСОБА_1 визнано винною у вчиненні адміністративного правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 173-2 КУпАП та на неї накладено адміністративне стягнення у виді штрафу в розмірі 340 грн. (триста сорок) гривень. 
З матеріалів справи вбачається, що 25 березня 2026 року близько 12 год. 00 хв. в АДРЕСА_1 , ОСОБА_1 вчинила домашнє насильство психологічного характеру по відношенню до своєї сестри ОСОБА_2 , а саме висловлювалася нецензурними словами та погрожувала фізичною розправою, внаслідок чого завдала шкоди психологічному здоров`ю ОСОБА_2 , чим вчинила правопорушення, передбачене ч.1 ст.173-2 КУпАП. 
В поданій апеляційній скарзі ОСОБА_1 просить скасувати постанову місцевого суду та закрити провадження у справі на підставі п. 1 ч. 1 ст. 247 КУпАП у зв`язку з відсутністю в її діях складу та події адміністративного правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 173-2 КУпАП. 
Доводить, що у матеріалах справи відсутні докази на підтвердження вчинення нею насильства відносно сестри. Доказова база щодо її нібито винуватості, ґрунтується виключно на заяві ОСОБА_2 , яка таким чином намагається чинити на неї тиск з метою вирішення побутових питань пов`язаних з проживанням у будинку та протоколі про адміністративне правопорушення, який сам по собі не є доказом винуватості, оскільки має підтверджуватися належними доказами. Стверджує, що не вчиняла насильство щодо сестри, тому заперечує свою винуватість.
Потерпіла ОСОБА_2 у судове засідання не з`явилася, хоча була належним чином повідомлена про день, час та місце розгляду апеляційної скарги. Будь-яких заяв чи клопотань від потерпілої про відкладення розгляду справи до апеляційного суду не надходило.
Разом з тим суд зазначає, що у разі неможливості особистої участі у розгляді справи в суді, учасник справи, має право надати письмові пояснення, письмово висловити свої заперечення у разі незгоди з апеляційною скаргою. Також, має право забезпечити присутність представника для захисту його інтересів або взяти участь у судовому засіданні у режимі відеоконференції, відповідно до ч.7 ст.11 Закону України «Про судоустрій та статус суддів».
Однак ні письмових пояснень, ні клопотань про проведення розгляду справи в режимі відеоконференцзв`язку від ОСОБА_2 не надходило.
Відповідно до вимог ч. 4 ст. 294 КУпАП, апеляційний перегляд здійснюється суддею апеляційного суду протягом двадцяти днів з дня надходження справи до суду.
За наведених обставин, а також з метою розгляду справи в розумні строки, суд приходить до висновку про можливість розгляду справи за відсутності потерпілої ОСОБА_2 . 
Заслухавши доводи ОСОБА_1 на підтримання апеляційної скарги, перевіривши матеріали справи про адміністративне правопорушення та постанову суду в межах доводів апеляційної скарги, суд вважає, що апеляційна скарга підлягає задоволенню з таких підстав. 
Згідно з положеннями ст. 9 КУпАП, адміністративним правопорушенням (проступком) визнається протиправна, винна (умисна або необережна) дія чи бездіяльність, яка посягає на громадський порядок, власність, права і свободи громадян, на встановлений порядок управління і за яку законом передбачено адміністративну відповідальність.
Завданням провадження у справах про адміністративні правопорушення є в тому числі всебічне, повне і об`єктивне з`ясування обставин кожної справи та вирішення її в точній відповідності з законом (ст. 245 КУпАП).
Відповідно до ст. 251 КУпАП, доказами по справі про адміністративне правопорушення є будь-які фактичні дані, на основі яких у визначеному законом порядку посадова особа встановлює наявність чи відсутність адміністративного правопорушення, винність даної особи в його вчиненні та інші обставини, що мають значення для правильного вирішення справи.
Згідно положень ст. 280 КУпАП орган (посадова особа) при розгляді справи про адміністративне правопорушення зобов`язаний з`ясувати: чи було вчинено адміністративне правопорушення, чи винна дана особа в його вчиненні, чи підлягає вона адміністративній відповідальності, чи є обставини, що пом`якшують і обтяжують відповідальність, чи заподіяно майнову шкоду, а також з`ясувати інші обставини, що мають значення для правильного вирішення справи.
Так, у ході апеляційного розгляду ОСОБА_1 пояснила, що вона не вчиняла домашнього насильства відносно своєї сестри, а між ними виник конфлікт. Вказала, що сварки, які між ними виникають, пов`язані з побутовими питаннями та спільним проживанням у квартирі. 
В свою чергу потерпіла ОСОБА_3 зазначила, що її донька ОСОБА_4 постійно здійснює на неї психологічний тиск, влаштовує сварки та скандали, нецензурно висловлюється в її адресу.
Так, з протоколу про адміністративне правопорушення серії ВАД №750729 від 25 березня 2026 року вбачається, що 25 березня 2026 року близько 12 год. 00 хв. в АДРЕСА_1 , ОСОБА_1 вчинила домашнє насильство психологічного характеру по відношенню до своєї сестри ОСОБА_2 , а саме висловлювалася нецензурними словами та погрожувала фізичною розправою, внаслідок чого завдала шкоди психологічному здоров`ю ОСОБА_2 , у зв`язку з чим ОСОБА_1 інкримінується вчинення адміністративного правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 173-2 КУпАП.
Разом з цим, на переконання апеляційного суду, у матеріалах справи відсутні належні та допустимі докази, які б підтверджували вину ОСОБА_1 у вчиненні інкримінованого правопорушення.
Доказова база, яка долучена до протоколу про адміністративне правопорушення, ґрунтується лише на письмових поясненнях потерпілої ОСОБА_2 про обставини вчинення домашнього насильства ОСОБА_1 та на заяві ОСОБА_2 про погрози фізичною розправою від сестри ОСОБА_1 (а.с. 4, 5).
Разом з цим, у справі є копія письмових пояснень ОСОБА_1 від 25 березня 2026 року, де вона вказала, що між нею та сестрою в цей день відбувся конфлікт (а.с. 9). 
Також у справі наявна заява ОСОБА_1 на адресу Сарненського РВП ГУНП в Рівненській області про те, що її сестра ОСОБА_2 25 березня 2026 року нанесла їй тілесних ушкоджень, тому вона просить вжити заходів щодо неї (а.с. 8). 
Наявні у матеріалах справи письмові пояснення та заяви сторін конфлікту жодним чином не підтверджують факту вчинення ОСОБА_1 протиправних дій відносно своєї сестри ОСОБА_2 , які б охоплювалися диспозицією ч.1 ст.173-2 КУпАП.
Практика Європейського суду з прав людини вказує на необхідність оцінювати докази керуючись критерієм доведення «поза розумним сумнівом» (рішення ЄСзПЛ «Авшар проти Туреччини»). Таке доведення має випливати із сукупності ознак чи неспростовних презумпцій, достатньо вагомих, чітких і узгоджених між собою.
Відповідно до ст.17 Закону України "Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини", зобов`язано суди застосовувати при розгляді справ Конвенцію про захист прав людини і основоположних свобод та практику Європейського суду з прав людини як джерела права, а ЄСПЛ притримується у своїх рішення позиції того, що суд вправі обґрунтовувати свої висновки лише доказами, що випливають зі співіснування достатньо переконливих, чітких і узгоджених між собою висновків чи схожих неспростовних презумпції факту (рішення Європейського суду з прав людини, справа "Коробов проти України" № 39598 / 03 від 21 липня 2011 року), тобто таких, що не залишать місце сумнівам, оскільки наявність останніх не узгоджується із стандартом доказування «поза розумним сумнівом» (рішення від 18 січня 1978 року у справі «Ірландія проти Сполученого Королівства» (Ireland v.the UnitedKingdom ), п. 161, Series A заява № 25). 
Протокол про адміністративне правопорушення, складений відносно ОСОБА_1 , не може бути визнаний належним доказом по даній справі у розумінні статті 251 КУпАП, оскільки за своєю правовою природою він не є самостійним беззаперечним доказом, а обставини, викладені у ньому, повинні бути перевірені за допомогою інших доказів (пояснення свідків, відеодокази), які б підтверджували вину особи, яка притягується до адміністративної відповідальності і не викликали сумніви у суду.
Сам по собі конфлікт між ОСОБА_1 та ОСОБА_2 не може бути підставою для притягнення ОСОБА_1 до адміністративної відповідальності за ч.1 ст.173-2 КУпАП, оскільки матеріали справи не містять належних доказів, які б підтверджували факт вчинення нею домашнього насильства відносно сестри.
Відповідно до ст. 7 КУпАП, ніхто не може бути підданий заходу впливу у зв`язку з адміністративним правопорушенням інакше, як на підставах і в порядку, встановлених законом.
Згідно ст. 62 Конституції України, ніхто не зобов`язаний доводити свою невинуватість у вчиненні злочину, обвинувачення не може ґрунтуватись на доказах, одержаних незаконним шляхом, а також на припущеннях, а усі сумніви щодо доведеності вини особи тлумачаться на її користь.
Висновки місцевого суду фактично ґрунтуються на поясненнях потерпілої ОСОБА_2 , а тому, на думку апеляційного суду, матеріали справи «поза розумним сумнівом» не свідчать про винуватість ОСОБА_1 , у зв`язку з чим постанова суду першої інстанції підлягає скасуванню, а провадження у справі закриттю на підставі п. 1 ч. 1 ст. 247 КУпАП.
Керуючись ст. 6 ЄКПЛ, ст. 294 КУпАП, суд, –

П О С Т А Н О В И В:

 
Апеляційну скаргу ОСОБА_1 задовольнити. 
Постанову Сарненського районного суду Рівненської області від 13 травня 2026 року відносно ОСОБА_1 скасувати, а провадження у справі закрити на підставі п. 1 ч. 1 ст. 247 КУпАП, за відсутністю події і складу адміністративного правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 173-2 КУпАП. 
Постанова набирає законної сили негайно після її винесення, є остаточною й оскарженню не підлягає.

Суддя Рівненського апеляційного суду О.І. Полюхович