Справа № 161/464/26 	Головуючий у 1 інстанції: Мазур Д. Г. 	
Провадження № 22-ц/802/662/26  	  Доповідач: Осіпук В. В.	

ВОЛИНСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД 
П О С Т А Н О В А
І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

04 червня 2026 року        місто Луцьк

Волинський апеляційний суд у складі колегії суддів судової палати з розгляду цивільних справ:
головуючого - судді Осіпука В. В.,
суддів – Матвійчук Л. В., Федонюк С. Ю.,
з участю секретаря судового засідання Губарик К. А.,
представника відповідача Сахарчука А. А.,
розглянувши у відкритому судовому засіданні цивільну справу за  позовом ОСОБА_1 до Головного управління ДПС у Волинській області, третя особа Відділ державної виконавчої служби у місті Луцьку Львівського міжрегіонального управління Міністерства юстиції України про звільнення майна з-під арешту, за апеляційною скаргою відповідача Головного управління ДПС у Волинській області на рішення Луцького міськрайонного суду Волинської області від 17 березня 2026 року,
В С Т А Н О В И В:
У січні 2026 року  ОСОБА_1 звернувся до суду із зазначеним позовом.
В обґрунтування позовних вимог вказував, що  ІНФОРМАЦІЯ_1 померла його мати  ОСОБА_2 , після її смерті відкрилась спадщина на спадкове майно, а саме на квартиру, що знаходиться за адресою: АДРЕСА_1 , та земельні ділянки: загальною площею 0,2614 га, кадастровий №0722887500:04:000:0135; загальною площею 0,1643 га, кадастровий №0722887500:04:000:0137; загальною площею 0,3766 га, кадастровий №0722887500:04:000:0136; загальною площею 0,4744 га, кадастровий №0722887500:04:000:0444.
Зазначав, що спадкове майно він прийняв у визначений законом строк та набув його в приватну власність, отримавши свідоцтва про право на спадщину за законом. Однак звернувшись до приватного нотаріуса з метою відчуження частини успадкованого майна, не зміг вчинити цей правочин, у зв`язку із накладеним арештом на дане майно, реєстраційний номер обтяження № 9749957 від 21 квітня 2010 року. 
Крім того позивач вказував, що від ВДВС у місті Луцьку Львівського міжрегіонального управління Міністерства юстиції на своє звернення про зняття арешту з майна він отримав відмову, з посиланням на те, що в реєстрі обтяжень нерухомого майна наявне обтяження про його арешт, зареєстроване на підставі постанови державного виконавця б/н від 16 квітня 2010 року без зазначення виконавчого провадження, у якому було винесено вказану постанову, та роз`яснено йому, що арешт може бути знято за рішенням суду.
Також у цій же відповіді було вказано, що на виконанні в другому ВДВС Луцького МУЮ щодо нього перебували виконавчі провадження: № 18781871 та № 18782036 з примусового виконання виконавчого листа Луцького міськрайонного суду Волинської області № 1-98 від 09 квітня 2010 року про стягнення з засудженого ОСОБА_1 судових витрат за проведення фізико-хімічних експертиз та про конфіскацію всього його майна, які були відкриті 16 квітня 2010 року та завершені 19 квітня 2011 року та 30 грудня 2011 року відповідно; № 40040388 з примусового виконання виконавчого листа Луцького міськрайонного суду Волинської області № 161/15391 від 03 вересня 2013 року про стягнення з ОСОБА_1 на користь держави 51 грн штрафу, яке було відкрите 04 жовтня 2013 року та завершене 26 травня 2016 року.
З огляду на наведене, позивач просив суд зняти арешт з вказаного вище нерухомого майна.
Рішенням Луцького міськрайонного суду Волинської області від 17 березня 2026 року позов задоволено. 
Знято арешт з нерухомого майна ОСОБА_1 , а саме з:
- квартири, що знаходиться за адресою: АДРЕСА_1 ;
- земельної ділянки загальною площею 0,2614 га, кадастровий №0722887500:04:000:0135;
- земельної ділянки загальною площею 0,1643 га, кадастровий №0722887500:04:000:0137;
- земельної ділянки загальною площею 0,3766 га, кадастровий №0722887500:04:000:0136;
- земельної ділянки загальною площею 0,4744 га, кадастровий №0722887500:04:000:0444;
який був накладений на підставі постанови про відкриття виконавчого провадження б/н від 16 квітня 2010 року, реєстраційний номер обтяження № 9749957 від 21 квітня 2010; реєстратор: Волинська філія державного підприємства «Інформаційний центр» Міністерства юстиції України, старший державний виконавець другого ВДВС Луцького МУЮ Дубинюк І. О., заявник: Другий відділ державної виконавчої служби Луцького міського управління юстиції.
Вважаючи оскаржуване рішення незаконним та таким, що ухвалене з порушенням норм матеріального права, відповідач Головне управління ДПС у Волинській області подав апеляційну скаргу, в якій просив рішення суду першої інстанції скасувати і ухвалити нове рішення, яким позовні вимоги  ОСОБА_1 залишити без задоволення.
Апеляційна скарга мотивована тим, що судом першої інстанції невірно витлумачено норми матеріального права та не взято до уваги те, що Головне управління ДПС у Волинській області не є належним відповідачем у даній справі, оскільки не має безпосереднього зв`язку зі спірними правовідносинами, не є стороною виконавчого провадження та жодним чином не порушувало права, свободи чи інтереси позивача. Оскільки успадковане майно знаходиться в місті Луцьку Волинської області, то, на думку апелянта, належним відповідачем за цим позовом повинна бути залучена територіальна громада.
У відзиві на апеляційну скаргу представник позивача  ОСОБА_1 – ОСОБА_3 , вважаючи рішення суду законним і обґрунтованим, просив відмовити у задоволенні скарги.
Заслухавши пояснення представника відповідача, дослідивши обставини справи та перевіривши їх доказами, колегія суддів дійшла висновку, що апеляційна скарга до задоволення не підлягає з таких підстав.
Задовольняючи позов  ОСОБА_1 , суд першої інстанції виходив з того, що позивач в інший спосіб, крім звернення до суду з позовом про зняття арешту, захистити своє порушене право власності не має змоги, на час звернення із позовною заявою до суду за наявності арешту, накладеного на майно, порушується право власності останнього, внаслідок чого він позбавлений змоги в повному обсязі користуватися та розпоряджатися своїм майном на власний розсуд, а тому, враховуючи, що позивач набув право власності на нерухоме майно після застосування до нього конфіскації, його порушене право підлягає судовому захисту у заявлений спосіб, саме шляхом припинення дії відповідних обтяжень.
Такий висновок суду є правильний.
Встановлено, що матір`ю позивача ОСОБА_1 є ОСОБА_2 , що підтверджується копією свідоцтва про народження серії НОМЕР_1 , виданого повторно 10 грудня 2024 року Луцьким відділом державної реєстрації актів цивільного стану у Луцькому районі Волинської області Західного міжрегіонального управління Міністерства юстиції.
ІНФОРМАЦІЯ_2 ОСОБА_2 померла та після її смерті відкрилася спадщина на належне їй майно.
Також встановлено, що єдиним спадкоємцем померлої, який прийняв спадщину за законом, є позивач ОСОБА_1 .
Відповідно до свідоцтв про право на спадщину за законом від 15 грудня 2025 року, та витягів з Державного реєстру речових прав № 456618665, № 456647118, № 456629009, № 456645881, № 456621887 від 15 грудня 2025 року позивач ОСОБА_1 набув у приватну власність:
- квартиру (загальна площею 69,4 кв. м., житлова площа 40,5 кв. м.), яка знаходиться за адресою: АДРЕСА_1 ;
- земельну ділянку (загальною площею 0,2614 га, кадастровий №0722887500:04:000:0135);
- земельну ділянку (загальною площею 0,1643 га, кадастровий №0722887500:04:000:0137);
- земельну ділянку (загальною площею 0,3766 га, кадастровий №0722887500:04:000:0136);
- земельну ділянку (загальною площею 0,4744 га, кадастровий №0722887500:04:000:0444).
З метою відчуження частини успадкованого майна позивач звернувся до приватного нотаріуса для укладення та посвідчення правочину, проте йому було відмовлено, у зв`язку з наявністю арешту, накладеного на це майно в межах виконавчого провадження, реєстраційний номер обтяження № 9749957 від 21 квітня 2010 року.
24 грудня 2025 року представником позивача - адвокатом Ліщуком О.О. було подано заяву до Відділу державної виконавчої служби у місті Луцьку про зняття арешту з зазначеного нерухомого майна.
У відповідь на вищевказану заяву Відділом державної виконавчої служби у місті Луцьку було надіслано лист № 183965 від 29 грудня 2025 року про відмову у знятті арешту з нерухомого майна ОСОБА_1 , в якому було зазначено, що в Єдиному реєстрі заборон відчуження об`єктів нерухомого майна наявне обтяження вказаного майна за № 9749957, зареєстроване 21 квітня 2010 року, реєстратор: Волинська філія державного підприємства «Інформаційний центр» Міністерства юстиції України, підстава обтяження: постанови про відкриття виконавчого провадження, б/н, 16 квітня 2010 року, старший державний виконавець Другого ВДВС Луцького МУЮ Дубинюк I. О., заявник: Другий відділ державної виконавчої служби Луцького міського управління юстиції.
Крім того вказано, що згідно з даними автоматизованої системи виконавчого провадження не можливо ідентифікувати в межах яких виконавчих проваджень винесено постанову б/н, 16 квітня 2010 року, старшим державним виконавцем Другого ВДВС Луцького МУЮ І.О. Дубинюк.
Також дана відповідь містить інформацію про те, що на виконанні в другому ВДВС Луцького МУЮ перебували такі виконавчі провадження:
- ВП № 18781871 з примусового виконання виконавчого листа Луцького міськрайонного суду Волинської області №1-198 від 09 квітня 2010 року про стягнення з засудженого ОСОБА_1 на користь держави 1898 грн 49 коп. судових витрат за проведення фізико-хімічних експертиз, яке було відкрите 16 квітня 2010 року та завершене 19 квітня 2011 року на підставі п. 10 ч. 1 ст. 49 Закону України «Про виконавче провадження» (направлення ВЛ за належністю до іншого відділу ДВС);
- ВП № 18782036 з примусового виконання виконавчого листа Луцького міськрайонного суду Волинської області №1-198 від 09 квітня 2010 року про конфіскацію всього майна засудженого ОСОБА_1 , яке було відкрите 16 квітня 2010 року та завершене 30 грудня 2011 року на підставі п. 2 ч. 1 ст. 47 Закону України «Про виконавче провадження» (відсутність у боржника майна);
- ВП № 40040388 з примусового виконання виконавчого листа Луцького міськрайонного суду Волинської області №161/15391 від 03 вересня 2013 року про стягнення з ОСОБА_1 на користь держави 51 грн штрафу, яке було відкрите 04 жовтня 2013 року та завершене 26 травня 2016 року на підставі п. 2 ч. 1 ст. 47 Закону України «Про виконавче провадження» (відсутність у боржника майна).
З наявної в матеріалах справи копії платіжної інструкції № 0.0.4740786949.1 від 03 лютого 2026 року також встановлено, що ОСОБА_1 було внесено кошти в сумі 2291 грн 34 коп. на рахунок Відділу державної виконавчої служби у місті Луцьку Львівського міжрегіонального управління Міністерства юстиції України в оплату заборгованості за ВП № 18781871.
Частиною першою статті 19 ЦПК України передбачено, що суди розглядають у порядку цивільного судочинства справи, що виникають з цивільних, земельних, трудових, сімейних, житлових та інших правовідносин, крім справ, розгляд яких здійснюється в порядку іншого судочинства.
Спори про право цивільне, пов`язані з належністю майна, на яке накладено арешт, розглядаються в порядку цивільного судочинства у позовному провадженні, якщо однією зі сторін відповідного спору є фізична особа, крім випадків, коли розгляд таких справ відбувається за правилами іншого судочинства.
Згідно із частиною першою статті 316 ЦК України правом власності є право особи на річ (майно), яке вона здійснює відповідно до закону за своєю волею, незалежно від волі інших осіб. Право власності набувається на підставах, що не заборонені законом, зокрема із правочинів (частина перша статті 328 цього Кодексу).
Відповідно до частин першої та другої статті 321 ЦК України право власності є непорушним. Ніхто не може бути протиправно позбавлений цього права чи обмежений у його здійсненні. Особа може бути позбавлена права власності або обмежена у його здійсненні лише у випадках і в порядку, встановлених законом.
Згідно з вимогами статті 391 ЦК України власник майна має право вимагати усунення перешкод у здійсненні ним права користування та розпорядження своїм майном.
Згідно із нормою статті 1216 ЦК України спадкуванням є перехід прав і обов`язків (спадщини) від фізичної особи, яка померла (спадкодавця), до інших осіб (спадкоємців). До складу спадщини входять усі права і обов`язки, що належали спадкодавцеві на момент відкриття спадщини і не припинилися внаслідок його смерті, за виключенням тих прав і обов`язків, що зазначені у статті 1219 ЦК України (статті 1218, 1231 ЦК України).
Відповідно до частини другої статті 1220 ЦК України часом відкриття спадщини є день смерті особи, або день, з якого вона оголошується померлою.
Частиною першою статті 1268 ЦК України передбачено, що спадкоємець за заповітом чи за законом має право прийняти спадщину або не прийняти її .
Відповідно до частини першої статті 1296 ЦК України спадкоємець, який прийняв спадщину, може одержати свідоцтво про право на спадщину. Разом з тим, незалежно від часу прийняття спадщини вона належить спадкоємцеві з часу відкриття спадщини (частина п`ята статті 1268 ЦК України).
Частиною першою статті 1297 ЦК України передбачено, що спадкоємець, який прийняв спадщину, у складі якої є нерухоме майно, зобов`язаний звернутися до нотаріуса за видачею йому свідоцтва про право на спадщину на нерухоме майно. Проте відсутність свідоцтва про право на спадщину не позбавляє спадкоємця права на спадщину (частина третя статті 1296 ЦК України).
Отже, системний аналіз зазначених норм права свідчить про те, що спадкоємець, який у встановленому законом порядку прийняв спадщину, є її власником з часу її відкриття, а документом для підтвердження права власності на спадкове майно є свідоцтво на спадщину, отримане в установленому законодавством порядку.
У спадкоємця, який в установленому законом порядку прийняв спадщину, права володіння та користування спадковим майном виникають з часу відкриття спадщини, тому такий спадкоємець може захищати свої порушені права володіння та користування спадковим майном відповідно до глави 29 ЦК України.
Частиною четвертою статті 263 ЦПК України встановлено, що при виборі і застосуванні норми права до спірних правовідносин суд враховує висновки щодо застосування відповідних норм права, викладені в постановах Верховного Суду.
У постанові Великої Палати Верховного Суду від 08 листопада 2019 року у справі № 643/3614/17 (провадження № 14-479цс19) викладено висновок про те, що вимоги про звільнення майна з-під арешту, що ґрунтуються на праві власності на нього, виступають способом захисту зазначеного права (різновидом негаторного позову) і виникають з цивільних правовідносин, відповідно до частини першої статті 19 ЦПК України можуть бути вирішені судом цивільної юрисдикції (пункт 37).
У постанові Великої Палати Верховного Суду від 26 листопада 2019 року у справі № 905/386/18 (провадження № 12-85гс19) зазначено, що відповідачем у справах за позовами про звільнення з-під арешту майна є боржник або особа, в інтересах якої накладено арешт на майно у виконавчих провадженнях, оскільки задоволення такого позову може безпосередньо вплинути на права та законні інтереси сторін спірних відносин щодо такого майна. При цьому орган державної виконавчої служби у відповідних випадках може залучатися судом до участі у справах як третя особа, яка не заявляє самостійних вимог на предмет спору.
Таким чином, позов про зняття арешту з майна може бути пред`явлений власником, а також особою, яка володіє на підставі закону чи договору або іншій законній підставі майном, що не належить боржнику (речове право на чуже майно). Відповідачами у справі є боржник, особа, в інтересах якої накладено арешт на майно, а в окремих випадках - особа, якій передано майно, якщо воно було реалізоване. Як третю особу, яка не заявляє самостійних вимог щодо предмета спору, має бути залучено відповідний орган державної виконавчої служби, а також відповідний орган доходів і зборів (орган фіскальної служби), банк та іншу фінансову установу, які у випадках, передбачених законом, виконують судові рішення.
Такий висновок щодо застосування норм права міститься у постанові Великої Палати Верховного Суду від 11 грудня 2019 року (провадження № 11-680апп19).
У частині другій статті 89 ЦПК України встановлено, що жодні докази не мають для суду заздалегідь встановленої сили. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності.
Відповідно до частини першої статті 76 ЦПК України доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи.
Належними є докази, які містять інформацію щодо предмета доказування (частина перша статті 77 ЦПК України).
Згідно із положеннями частини третьої статті 12 та частини першої статті 81 ЦПК України кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом.
Як було встановлено судом, позивач  ОСОБА_1 набув право власності на спадкове нерухоме майно 15 грудня 2025 року, тобто після застосування до останнього конфіскації майна у межах виконавчого провадження за виконавчим листом № 1-198 від 09 квітня 2010 року, яке було завершене 30 грудня 2011 року, а тому продовження арешту майна порушує права позивача як власника на вільне володіння і розпорядженням своїм майном, у зв`язку чим, на думку колегії суддів, суд першої інстанції правомірно задовольнив позовні вимоги.
Доводи апеляційної скарги про те, що Головне управління ДПС у Волинській області не є належним відповідачем в даній цивільній справі, колегія суддів вважає безпідставними, з огляду на те, що у випадках, коли арешт майна проводиться для забезпечення конфіскації чи стягнення майна на користь держави, як відповідач до участі у справі у встановленому законом порядку залучається відповідний територіальний орган Державної фіскальної служби України.
Такий висновок відповідає позиції, викладеній у постанові Великої палати Верховного Суду від 08 листопада 2019 року у справі № 450/1411/16 та постанові Верховного Суду від 11 березня 2020 року у справі № 299/2931/17.
Таким чином, перевіривши законність і обґрунтованість оскаржуваного рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги, колегія суддів дійшла висновку, що рішення відповідає вимогам закону.
Наведені відповідачем ГУ ДПС у Волинській області в апеляційній скарзі доводи щодо невідповідності рішення суду першої інстанції фактичним обставинам справи, порушення ним норм матеріального права, не спростовують вірних висновків суду, а є його власним суб`єктивним тлумаченням норм права та обставин справи і не впливають на законність оскаржуваного рішення.
Відповідно до ст. 375 ЦПК України суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а судове рішення без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.
На підставі наведеного, колегія суддів вважає, що рішення суду першої інстанції ухвалено з додержанням норм матеріального та процесуального права. Підстави для його зміни чи скасування відсутні.
Керуючись ст. ст. 367, 368, 374, 375, 381-384 ЦПК України, апеляційний суд

У Х В А Л И В :
Апеляційну скаргу відповідача Головного управління ДПС у Волинській області залишити без задоволення.
Рішення Луцького міськрайонного суду Волинської області від 17 березня 2026 року залишити без змін.
Постанова набирає законної сили з дня її ухвалення і може бути оскаржена у касаційному порядку упродовж тридцяти днів з дня складення повного судового рішення.

Головуючий

Судді