ХАРКІВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
__________________________________________________________________
ДОДАТКОВА ПОСТАНОВА
Іменем України
24 червня 2026 року
м. Харків
справа № 638/8782/20
провадження № 22-з/818/212/26
Харківський апеляційний суд у складі:
Головуючого: Маміної О.В.
суддів – Люшні А.І., Пилипчук Н.П.,

розглянувши заяву представника ОСОБА_1 – ОСОБА_2 про ухвалення додаткового рішення у справі за позовом ОСОБА_3 до ОСОБА_1 , ОСОБА_4 , ОСОБА_5 , Приватного підприємства «Ренто», Приватного підприємства «Ренто-Капітал», треті особи: ОСОБА_6 , ОСОБА_7 про визнання недійними рішень та правочинів, виділення частки в натурі, витребування майна із чужого незаконного володіння та стягнення завданої шкоди, - 
в с т а н о в и в:
Постановою Харківського апеляційного суду від 13 травня 2026 року апеляційну скаргу ОСОБА_3 на рішення Дзержинського районного суду м. Харкова від 06 червня 2024 року в частині позовних вимог про стягнення компенсації з ОСОБА_1 задоволено частково. Рішення Дзержинського районного суду м. Харкова від 06 червня 2024 року в частині позовних вимог про стягнення компенсації з ОСОБА_1 скасувано та ухвалено нове. Стягнуто з ОСОБА_1 на користь ОСОБА_3 компенсацію вартості частини нерухомого майна у розмірі 26 108 105,00 грн.
09 червня 2026 року представник ОСОБА_1 – ОСОБА_2 подав заяву про ухвалення додаткового рішення, в якій просив вирішити питання про розподіл судових витрат у справі та стягнути з ОСОБА_3 450000,00 грн. витрат на професійну правничу допомогу відповідно до пропорційності задоволених позовних вимог. 
Обговоривши доводи заяви, судова колегія вважає, що заява представника ОСОБА_1 – ОСОБА_2 про ухвалення додаткового рішення у справі не підлягає задоволенню, виходячи з наступного.
Як вбачається з матеріалів справи, у червні 2020 року ОСОБА_3 звернулась до суду з позовом до ОСОБА_1 , ОСОБА_4 , ОСОБА_5 , Приватного підприємства «Ренто», Приватного підприємства «Ренто-Капітал», треті особи: ОСОБА_6 , ОСОБА_7 про визнання недійсним рішень та визнання недійсними правочинів, виділення частки в натурі, витребування майна із чужого незаконного володіння та стягнення завданої шкоди
Рішенням Дзержинського районного суду м. Харкова від 06 червня 2024 року у позові відмовлено. Скасовано заходи забезпечення позову вжиті постановою Харківського апеляційного суду від 12 листопада 2020 року шляхом заборони відчуження та обтяження у будь-який спосіб спірних нежитлових приміщень, що належать на праві власності ПП «Ренто-Капітал».
Додатковим рішенням Дзержинського районного суду м. Харкова від 27 червня 2024 року заяву представника ОСОБА_1 - Мухи А. І. про ухвалення додаткового рішення задоволено частково. Стягнуто з ОСОБА_3 на користь ОСОБА_1 витрати на професійну правничу допомогу у розмірі 100 000 грн. В іншій частині вимог заяви відмовлено.
Постановою Харківського апеляційного суду від 07 листопада 2024 року апеляційну скаргу ОСОБА_3 задоволено частково. Рішення Дзержинського районного суду м. Харкова від 06 червня 2024 року у частині вирішення спору про стягнення витрат на правничу допомогу змінено, зменшено їх розмір із 100 000 грн до 10 000 грн. В іншій частині рішення суду залишено без змін. Вирішено питання щодо розподілу судових витрат.
Постановою Верховного Суду від 03 вересня 2025 року касаційну скаргу ОСОБА_3 , в інтересах якої діє адвокат Тарасенко Галина Олександрівна, задоволено частково. Рішення Дзержинського районного суду м. Харкова від 06 червня 2024 року та постанову Харківського апеляційного суду від 07 листопада 2024 року: у частині позовних вимог про визнання недійсним рішення співвласників ПП «Ренто» від 19 червня 2013 року в частині внеску ОСОБА_1 та визнання недійсним (фіктивним) з моменту укладення правочину щодо відчуження ОСОБА_1 шляхом внесення спірного нерухомого майна як внесок до статутного капіталу ПП «Ренто», вчинений на підставі вказаного рішення; недійсним рішення про створення ПП «Ренто-Капітал» від 09 квітня 2015 року в частині внеску ОСОБА_4 та визнання недійсним (фіктивним) з моменту укладення правочин щодо відчуження ОСОБА_4 шляхом внесення спірного нерухомого майна як внесок до статутного капіталу ПП «Ренто-Капітал», вчинений на підставі вказаного рішення скасовано, а провадження у справі в цій частині закрито; у частині позовних вимог про визнання недійсним (фіктивним) з моменту укладення договору купівлі-продажу нежитлових приміщень від 08 квітня 2015 року; припинення права спільної власності, виділення в особисту приватну власність частини нерухомого майна; витребування у ПП «Ренто-Капітал» та ОСОБА_1 1/2 частки спірного нерухомого майна змінено, викладено їх мотивувальні частини в редакції цієї постанови; у частині позовних вимог про стягнення компенсації з ОСОБА_1 скасовано, справу в цій частині направлено на новий розгляд до суду апеляційної інстанції, в іншій частині позовних вимог до ОСОБА_4 , ОСОБА_5 залишено без змін. Додаткове рішення Дзержинського районного суду м. Харкова від 27 червня 2024 року скасовано.
Постановою Харківського апеляційного суду від 13 травня 2026 року апеляційну скаргу ОСОБА_3 на рішення Дзержинського районного суду м. Харкова від 06 червня 2024 року в частині позовних вимог про стягнення компенсації з ОСОБА_1 задоволено частково. Рішення Дзержинського районного суду м. Харкова від 06 червня 2024 року в частині позовних вимог про стягнення компенсації з ОСОБА_1 скасувано та ухвалено нове. Стягнуто з ОСОБА_1 на користь ОСОБА_3 компенсацію вартості частини нерухомого майна у розмірі 26 108 105,00 грн.
Основними засадами (принципами) цивільного судочинства є, зокрема: змагальність сторін; диспозитивність відшкодування судових витрат сторони, на користь якої ухвалене судове рішення (пункти 4, 5, 12 частини третьої статті 2 ЦПК України).
Відповідно до ст. 133 ЦПК України судові витрати складаються з судового збору та витрат, пов`язаних з розглядом справи, до яких належать, зокрема, витрати на професійну правничу допомогу.
Відповідно до ст. 141 ЦПК України інші судові витрати, пов`язані з розглядом справи, покладаються, зокрема, у разі часткового задоволення позову - на обидві сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог.
За ч. 1 ст. 81 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом.
У даному випадку під час розгляду справи суд апеляційної інстанції переглядав справу лише в частині стягнення компенсації з ОСОБА_1 на користь ОСОБА_3 , оскільки вимоги ОСОБА_3 в зазначеній частині задоволено, підстав для стягнення витрат, понесених відповідачем, не вбачається. В іншій частині рішення суду першої інстанції не переглядалось та питання про стягнення витрат в цій частині не вирішується. 
Виходячи з вищевикладеного судова колегія доходить висновку про відсутність підстав для задоволення заяви представника ОСОБА_1 – ОСОБА_2 про ухвалення додаткового рішення. 
Підстав для відшкодування ОСОБА_3 витрат на правничу допомогу не вбачається.
Європейський суд з прав людини вказав, що згідно з його усталеною практикою, яка відображає принцип, пов`язаний з належним здійсненням правосуддя, у рішеннях судів та інших органів з вирішення спорів мають бути належним чином зазначені підстави, на яких вони ґрунтуються. Хоча пункт 1 статті 6 Конвенції зобов`язує суди обґрунтовувати свої рішення, його не можна тлумачити як такий, що вимагає детальної відповіді на кожен аргумент. Міра, до якої суд має виконати обов`язок щодо обґрунтування рішення, може бути різною в залежності від характеру рішення (SERYAVIN AND OTHERS v. UKRAINE, № 4909/04, § 58, ЄСПЛ, від 10.02.2010 року).
Керуючись ст. ст.133,137,141,246,270 ЦПК України, суд,-
п о с т а н о в и в:
В задоволенні заяви представника ОСОБА_1 – ОСОБА_2 про ухвалення додаткового рішення у справі за позовом ОСОБА_3 до ОСОБА_1 , ОСОБА_4 , ОСОБА_5 , Приватного підприємства «Ренто», Приватного підприємства «Ренто-Капітал», треті особи: ОСОБА_6 , ОСОБА_7 про визнання недійними рішень та правочинів, виділення частки в натурі, витребування майна із чужого незаконного володіння та стягнення завданої шкоди - відмовити. 
Додаткова постанова суду апеляційної інстанції набирає законної сили з дня її ухвалення, але може бути оскаржена в касаційному порядку безпосередньо до Верховного Суду протягом тридцяти днів з дня складання повного судового рішення у випадках, передбачених ст. 389 ЦПК України.
Головуючий:        О.В. Маміна
Судді:         А.І. Люшня
Н.П. Пилипчук