КІРОВОГРАДСЬКИЙ ОКРУЖНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД 	

РІШЕННЯ
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

22 червня 2026 року м. Кропивницький Справа № 398/2161/26
провадження № 2-іс/340/31/26 

Кіровоградський окружний адміністративний суд у складі судді В.В. НАУМЕНКА, розглянувши у порядку, передбаченому статтею 287 КАС України, адміністративну справу
за позовом:  ОСОБА_1 ( АДРЕСА_1 , РНОКПП НОМЕР_1 )
до відповідача: Олександрійського відділу державної виконавчої служби в Олександрійському районі Кіровоградської області Дніпровського міжрегіонального управління Міністерства юстиції України (вул. 6 Грудня, б. 138, м. Олександрія, Кіровоградська область, ЄДРПОУ 37015274)
про визнання протиправною та скасування постанови, -

ВСТАНОВИВ:

Позивач звернувся до Олександрійського міськрайонного суду Кіровоградської області з позовною заявою, в якій просив визнати протиправною та скасувати постанову державного виконавця про накладення штрафу від 11.03.2026 року у ВП №80362389.
Позовні вимоги обґрунтовані безпідставністю застосування до позивача штрафу за невиконання рішення суду, оскільки позивач наголошує, що жодних вимог державного виконавця вона не отримувала. 
Ухвалою Олександрійського міськрайонного суду Кіровоградської області від 07.04.2026 року адміністративний позов передано на розгляд до Кіровоградського окружного адміністративного суду.
Відповідно до протоколу автоматизованого розподілу судової справи між суддями від 30.04.2026 року, справу передано на розгляд судді Науменку В.В.
Ухвалою від 05.05.2026 року позовну заяву залишено без руху. У встановлений суддею строк позивач подав до суду заяву про виправлення недоліків.
Ухвалою суду від 13 травня 2026 року відкрито провадження у справі, призначено судове засідання на 27 травня 2026 року (а.с. 33).
Від відповідача 20.05.2026 надійшов відзив на позовну заяву, відповідно змісту якого відповідач позов не визнав, просив відмовити у його задоволенні. Зазначив, що вимога державного виконавця з`явитись 09.03.2026 у приміщенні ДВС боржника була заздалегідь направлена останньому рекомендованим листом з повідомленням про вручення за зареєстрованою адресою проживання
Від позивача 26 травня 2026 року (а.с. 93), а від представника відповідача 27.05.2026 року (а.с. 98) надійшли клопотання про відкладення розгляду справи на іншу дату.
Ухвалою, занесеною до протоколу судового засідання, суд відклав розгляд справи на 02.06.2026 (а.с. 102).
Від позивача 01.06.2026 до суду надійшло клопотання про відкладення судового засідання на іншу дату (а.с. 114).
Ухвалою, занесеною до протоколу судового засідання, суд відклав розгляд справи на 18.06.2026 (а.с. 120).
Від позивача 18.06.2026 до суду надійшло клопотання про відкладення судового засідання на іншу дату (а.с. 128).
Ухвалою, занесеною до протоколу судового засідання, суд відклав розгляд справи на 22.06.2026 (а.с. 130).
В судове засідання 22.06.2026 сторони не прибули, належним чином повідомлені про дату, час та місце судового засідання. Відповідач надав заяву про розгляд справи у порядку письмового провадження (а.с. 136). Позивач причину своєї неявки суд не повідомив.
Відповідно до ч. 9 ст. 205 Кодексу адміністративного судочинства України, якщо немає перешкод для розгляду справи у судовому засіданні, визначених цією статтею, але всі учасники справи не з`явилися у судове засідання, хоча і були належним чином повідомлені про дату, час і місце судового розгляду, суд має право розглянути справу у письмовому провадженні у разі відсутності потреби заслухати свідка чи експерта.
Отже, подальший розгляд справи судом вирішено здійснювати у порядку письмового провадження.
Дослідивши надані сторонами матеріали та з`ясувавши фактичні обставини справи, оцінивши докази, які мають значення для розгляду справи та вирішення спору по суті, суд дійшов наступних висновків.
З матеріалів справи вбачається, що 27.02.2026 року уповноваженою особою відповідача відкрито виконавче провадження №80362389 (а.с. 48-зворот).
Вказане виконавче провадження відкрито на підставі виконавчого листа, виданого на виконання постанови Верховного Суду у справі №398/5622/23 за позовом ОСОБА_2 до ОСОБА_1 про усунення перешкод у спілкуванні з дитиною та її вихованні, яким зобов`язано ОСОБА_1 усунути перешкоди ОСОБА_2 у спілкуванні та участі у вихованні малолітнього сина ОСОБА_3 ІНФОРМАЦІЯ_1 ; визначено порядок та спосіб участі ОСОБА_2 у вихованні та спілкуванні з дитиною ОСОБА_4 ІНФОРМАЦІЯ_1 :
- побачення кожної суботи місяця з 10 год 00 хв до 13 год 00 хв у присутності матері ОСОБА_1 і представника органу опіки та піклування, не за місцем проживання матері та дитини, протягом перших двох місяців;
- побачення кожної середи місяця з 15 год 00 хв до 18 год 00 хв у присутності матері ОСОБА_1 і представника органу опіки та піклування, не за місцем проживання матері та дитини, протягом перших двох місяців;
- надалі встановити систематичні побачення ОСОБА_2 з сином ОСОБА_4 ІНФОРМАЦІЯ_1 , кожної середи місяця з 15 год 00 хв до 18 год 00 хв та кожної суботи місця з 10 год 00 хв до 13 год 00 хв без присутності матері ОСОБА_1 .
Окрім постанови про відкриття виконавчого провадження державним виконавцем 27.02.2026 також винесено постанови про розмір мінімальних витрат виконавчого провадження (а.с. 49), про стягнення виконавчого збору (а.с. 49-зворот), а також виклик державного виконавця №76636 від 27.02.2026, яким боржника (позивач у цій справі) зобов`язано з`явитись о 10:00 годині 09.03.2026 року до державного виконавця за адресою: м. Олександрія, вул. 6-го грудня, 138, з метою встановлення місця побачення для зустрічі з дитиною (а.с. 50-зворот).
Зазначені документи державним виконавцем були направлені боржнику (позивач у цій справі) за адресою її місця проживання – АДРЕСА_2 , про що свідчать надані до суду докази (а.с. 51).
Суд зазначає, що така адреса проживання позивачки збігається із вказаною нею особисто у позовній заяві (а.с. 1).
Відповідно до Акту державного виконавця від 09.03.2026 (а.с. 52), у встановлену дату та час боржниця до відділу ДВС не з`явилась, про причини неявки не повідомила.
Постановою державного виконавця від 10.03.2026 року за невиконання рішення суду накладено штраф на боржника (позивач у даній справі) у розмірі 1700 грн.
Не погоджуючись з вказаною постановою, позивачем ініційовано розгляд даної справи.
Надаючи правову оцінку обставинам справи, суд зазначає наступне.
Частиною 2 статті 19 Конституції України закріплено, що органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.
Відповідно до статті 1 Закону України “Про виконавче провадження” від 02 червня 2016 року №1404-VIII (далі - Закон №1404-VIII) виконавче провадження як завершальна стадія судового провадження і примусове виконання судових рішень та рішень інших органів (посадових осіб) (далі - рішення) - сукупність дій визначених у цьому Законі органів і осіб, що спрямовані на примусове виконання рішень і проводяться на підставах, у межах повноважень та у спосіб, що визначені Конституцією України, цим Законом, іншими законами та нормативно-правовими актами, прийнятими відповідно до цього Закону, а також рішеннями, які відповідно до цього Закону підлягають примусовому виконанню.
Згідно частини 1 статті 18 Закону №1404-VIII, виконавець зобов`язаний вживати передбачених цим Законом заходів щодо примусового виконання рішень, неупереджено, ефективно, своєчасно і в повному обсязі вчиняти виконавчі дії.
Відповідно до приписів ст. 63 Закону №1404-VIII, за рішеннями, за якими боржник зобов`язаний особисто вчинити певні дії або утриматися від їх вчинення, виконавець наступного робочого дня після закінчення строку, визначеного частиною шостою статті 26 цього Закону, перевіряє виконання рішення боржником. Якщо рішення підлягає негайному виконанню, виконавець перевіряє виконання рішення не пізніш як на третій робочий день після відкриття виконавчого провадження. У разі невиконання без поважних причин боржником рішення виконавець виносить постанову про накладення на боржника штрафу, в якій також зазначаються вимога виконати рішення протягом 10 робочих днів (за рішенням, що підлягає негайному виконанню, - протягом трьох робочих днів) та попередження про кримінальну відповідальність. У разі повторного невиконання без поважних причин боржником рішення, якщо таке рішення може бути виконано без участі боржника, виконавець надсилає органу досудового розслідування повідомлення про вчинення боржником кримінального правопорушення та вживає заходів примусового виконання рішення, передбачених цим Законом.
Згідно вимог ст. 75 Закону №1404-VIII, у разі невиконання без поважних причин у встановлений виконавцем строк рішення, що зобов`язує боржника виконати певні дії, виконавець виносить постанову про накладення штрафу на боржника - фізичну особу у розмірі 100 неоподатковуваних мінімумів доходів громадян та встановлює новий строк виконання. У разі повторного невиконання рішення боржником без поважних причин виконавець у тому самому порядку накладає на нього штраф у подвійному розмірі та звертається до органів досудового розслідування з повідомленням про вчинення кримінального правопорушення.
Аналіз правових норм, що підлягають застосуванню до спірних правовідносин, дає підстави для висновку про те, що накладення штрафу за невиконання рішення, що зобов`язує боржника до вчинення певних дій, є видом юридичної відповідальності боржника за невиконання покладеного на нього зобов`язання (виконати судове рішення).
Така відповідальність настає за умови, що судове рішення не виконано без поважних причин і в строк, встановлений державним виконавцем. Тобто, даючи оцінку тому чи правомірно на боржника наклали штраф за невиконання/повторне невиконання судового рішення потрібно з`ясувати часові рамки, в межах яких боржник мав вчинити певні дії (за виконавчим листом) і в чому причина невиконання судового рішення у відведений йому строк. У зв`язку з цим варто зауважити, що сам факт невиконання судового рішення у визначений строк без з`ясування і оцінки причин цього невиконання не може вважатися підставою для відповідальності боржника відповідно до статті 75 Закону № 1404-VIII.
Поважність причин невиконання судового рішення оцінюється у кожному конкретному випадку через призму того, наскільки це (об`єктивно) перешкодило виконати судове рішення.
Вказаний висновок суду відповідає правовій позиції Верховного Суду, висловленій у постанові від 08.07.2021р. у справі № 640/11833/19.
Суд враховує, що відповідно до виконавчого документу, на підставі якого відкрито виконавче провадження №80362389, на боржника (позивач у цій справі) покладено певні зобов`язання щодо усунення перешкод ОСОБА_2 у спілкуванні з дитиною та її вихованні, які передбачали надання останньому можливості зі встановленої судом періодичності бачитись із дитиною поза місцем проживання матері та дитини.
Відповідно до п.5 розділу ІХ Інструкції з організації примусового виконання, якщо рішенням про встановлення побачення з дитиною не визначено час та (або) місце побачення стягувача з дитиною, державний виконавець викликає сторони виконавчого провадження з метою визначення часу та (або) місця такого побачення шляхом надіслання викликів одночасно з постановою про відкриття виконавчого провадження.
Оскільки у зазначеному рішенні не визначено місце побачення, державним виконавцем направлено виклик ОСОБА_1 та ОСОБА_2 щодо прибуття до державного виконавця на 10:00 год 09.03.2026 року з метою встановлення місця побачення для зустрічі з дитиною.
Суд зазначає, що відповідно до частини 1 статті 28 Закону України «Про виконавче провадження», копії постанов виконавця та інші документи виконавчого провадження (далі - документи виконавчого провадження) доводяться виконавцем до відома сторін та інших учасників виконавчого провадження, надсилаються адресатам простим поштовим відправленням або доставляються кур`єром, крім постанов про відкриття виконавчого провадження, про повернення виконавчого документа стягувачу, повідомлення стягувачу про повернення виконавчого документа без прийняття до виконання, постанов, передбачених пунктами 1-4 частини дев`ятої статті 71 цього Закону, які надсилаються рекомендованим поштовим відправленням. Боржник вважається повідомленим про початок примусового виконання рішень, якщо йому надіслано постанову про відкриття виконавчого провадження за адресою, зазначеною у виконавчому документі.
Документи виконавчого провадження надсилаються стягувачу та боржнику за їхніми адресами, зазначеними у виконавчому документі. У разі зміни стороною місця проживання чи перебування або місцезнаходження документи виконавчого провадження надсилаються за адресою, зазначеною у відповідній заяві сторони виконавчого провадження.
Документи виконавчого провадження доводяться до відома або надсилаються адресатам не пізніше наступного робочого дня з дня їх винесення.
Аналіз зазначеної норми закону дає підстави для висновку, що необхідною та достатньою дією державного виконавця з метою повідомлення сторін про вчинення тих або інших виконавчих дій є саме надіслання відповідної постанови або іншого документу рекомендованим листом (стосується у даному випадку лише постанови про відкриття виконавчого провадження) або ж простим листом (у всіх інших випадках) за адресою, зазначеною у виконавчому документі. 
Суд з наявних у справі матеріалів та змісту заяв по суті справи приходить до висновку, що і постанова про відкриття виконавчого провадження, і виклик державного виконавця були надіслані державним виконавцем у встановленому законом порядку на належну адресу боржника.
Разом з тим позивач не скористалась своїм правом та не надала до суду жодних пояснень (у тому числі письмових) щодо причин та обставин невиконання нею рішення суду.
За таких обставин суд не знаходить у діях відповідача ознак того, що останній під час винесення ним оспорюваної постанови про накладення штрафу діяв не на підставі або не у спосіб, визначений законом.
Таким чином, позовні вимоги задоволенню не підлягають.
Розподіл судових витрат здійснюється у відповідності до статті 139 КАС України.
Керуючись статтями 139, 241-246, 250, 287 КАС України, суд, -

ВИРІШИВ:

У задоволенні позову відмовити.
Судові витрати вважати фактично понесеними.
Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку апеляційного оскарження, а у разі його апеляційного оскарження - з моменту проголошення судового рішення суду апеляційної інстанції. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови судом апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.
Рішення може бути оскаржено до Третього апеляційного адміністративного суду за правилами, встановленими ст.ст. 287, 293, 295, 297 КАС України.

Суддя Кіровоградського 
окружного адміністративного суду В.В. НАУМЕНКО