Р І Ш Е Н Н Я
Іменем України

04 травня 2026 року
м. Одеса
Справа № 521/1654/26
Провадження № 2/521/3294/26
Хаджибейський районний суд м. Одеси в складі
головуючого - судді Гуревського В.К.
за секретаря – Турава Н.М.,
Учасники справи:
Позивач – ОСОБА_1 
Представник позивача – ОСОБА_2 
Відповідач – Хаджибейський відділ державної виконавчої служби у місті Одесі Одеського
міжрегіонального управління Міністерства юстиції України 
розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду в місті Одесі цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до Хаджибейського відділу державної виконавчої служби у місті Одесі Одеського міжрегіонального управління Міністерства юстиції України про зняття заборони з нерухомого майна, -

В С Т А Н О В И В:

До Хаджибейського районного суду міста Одеси 05.02.2026 звернувся із позовом ОСОБА_1 до Хаджибейського відділу державної виконавчої служби у місті Одесі Одеського міжрегіонального управління Міністерства юстиції України, за яким просить скасувати відомості з Єдиного Реєстру заборон відчуження об`єктів нерухомого майна, тип обтяження: арешт нерухомого майна, реєстраційний номер обтяження: 2801359, зареєстровано: 19.01.2006 11:56:48 за № 2801359 реєстратором: Сьома одеська державна нотаріальна контора, 65072, Одеська область, м. Одеса, вул. Терешкової, 39, кор. 2, (048) 705-12-15; 705-12-16; підстава обтяження: Постанова АА 255864, 17.01.2006, Перший відділ ДВС Малиновського РУЮ м. Одеси, виконавець Сокол Ю.С., Об`єкт обтяження: квартира, 1/3 частина, адреса АДРЕСА_1 ; власник: ОСОБА_1 , Причина відсутності коду: інша причина відсутності коду; заявник: Сьома одеська державна нотаріальна контора, посилаючись на таке.
Позивач ОСОБА_1 є власником 1/3 частки однокімнатної квартири загальною площею 31,2 кв.м., що розташована за адресою: АДРЕСА_1 .
Згідно з відомостями державних реєстрів, на вказану частку квартири накладено арешт на підставі постанови від 17.01.2006, винесеної органом державної виконавчої служби в межах виконавчого провадження щодо виконання виконавчого листа про конфіскацію майна позивача.
Позивачем отримано копію відповідної постанови з архіву, після чого його представник звернувся до органу ДВС із заявою про зняття арешту. Листом ДВС відповідача повідомлено, що матеріали виконавчого провадження знищені у зв`язку із закінченням строків зберігання, у зв`язку з чим відсутня інформація про підстави завершення провадження та підстави для зняття арешту.
Станом на час звернення до суду виконавчі провадження щодо позивача відсутні, у Єдиному реєстрі боржників він не значиться, однак арешт на належну йому частку квартири залишається чинним, що перешкоджає реалізації його права власності.
Відповідач Хаджибейський відділ державної виконавчої служби у місті Одесі у поданому 01.04.2026 відзиві заперечив проти задоволення позову та зазначив, що арешт на майно позивача ОСОБА_1 було накладено постановою державного виконавця від 17.01.2006 в межах виконавчого провадження з примусового виконання виконавчого листа, виданого Ренійським районним судом Одеської області, яким передбачено конфіскацію всього майна позивача на користь держави.
Водночас відповідач зазначив, що матеріали відповідного виконавчого провадження знищені у зв`язку із закінченням строків їх зберігання, у зв`язку з чим неможливо встановити обставини його виконання та завершення. При цьому документальні підтвердження фактичного виконання рішення суду в частині конфіскації майна відсутні.
З огляду на викладене, відповідач вважає, що відсутні правові підстави вважати виконавче провадження завершеним належним чином.
Представник позивача ОСОБА_1 ОСОБА_2 надав до суду заяву про розгляд справи за його відсутності та відсутності позивача, позовні вимоги позивача просив задовольнити у повному обсязі.
Відповідач Хаджибейський відділ державної виконавчої служби у місті Одесі у судове засідання не з`явився, надав до суду відзив, в якому заперечував проти задоволення позовних вимог.
Дослідивши матеріали справи, суд вважає, що рішення у справі можливо постановити із частковим задоволенням позову. 
Судом встановлено, що позивач ОСОБА_1 є співвласником 1/3 частки однокімнатної квартири, що розташована у АДРЕСА_1 , що підтверджується відомостями з державних реєстрів речових прав на нерухоме майно.
З наданих суду доказів вбачається, що на вказане нерухоме майно накладено арешт на підставі постанови державного виконавця від 17.01.2006 року у межах виконавчого провадження з примусового виконання виконавчого листа, виданого судом, про конфіскацію майна позивача. Відомості про арешт містяться у відповідних державних реєстрах та на час розгляду справи залишаються чинними.
Разом з тим, як встановлено судом, станом на момент звернення позивача до суду жодних відкритих виконавчих проваджень відносно нього не існує, що підтверджується відповідними довідками та відсутністю записів у Єдиному реєстрі боржників.
Суд також бере до уваги, що відповідно до відповіді органу державної виконавчої служби, матеріали виконавчого провадження, в межах якого було накладено арешт, знищені у зв`язку із закінченням строків їх зберігання, а відтак у відповідача відсутня можливість встановити підстави завершення такого виконавчого провадження.
Водночас сам факт відсутності виконавчого провадження, у межах якого було накладено арешт, свідчить про припинення правових підстав для подальшого існування такого обтяження. Збереження арешту за відсутності виконавчого документа на виконанні суперечить правовій природі заходів примусового виконання рішень, які мають тимчасовий характер і застосовуються виключно з метою забезпечення виконання рішення суду.
Станом на момент розгляду справи: виконавчі провадження щодо позивача відсутні; у Єдиному реєстрі боржників позивач не значиться; відповідачем не надано доказів існування відкритого виконавчого провадження або невиконання рішення суду.
Суд враховує, що відповідно до ст. 41 Конституції України передбачено право кожного громадянина володіти, користуватися і розпоряджатися своєю власністю, результатами своєї інтелектуальної, творчої діяльності. Ніхто не може бути протиправно позбавлений права власності. Право приватної власності є непорушним.
Ст. 17 Загальної декларації прав людини визначено, що кожна людина має право володіти майном як одноособово, так і разом з іншими. Ніхто не може бути безпідставно позбавлений свого майна.
Позов про звільнення майна з-під арешту може бути пред`явлений власником, а також особою, яка володіє на підставі закону чи договору або іншій законній підставі майном, що не належить боржнику (речове право на чуже майно).
Пунктами 1, 2 постанови № 5 пленуму Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ від 3 червня 2016 «Про судову практику в справах про зняття арешту з майна» роз`яснено, що у порядку цивільного судочинства захист майнових прав здійснюється у позовному провадженні, а також у спосіб оскарження рішення, дії або бездіяльність державного виконавця чи іншої посадової особи державної виконавчої служби.
Право власності належить до основоположних прав людини, утілення яких в життя становить підвалини справедливості суспільного ладу. Захист зазначеного права гарантовано ст.1 Першого протоколу до Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод. Як передбачено цією міжнародно-правовою нормою, кожна фізична або юридична особа має право мирно володіти своїм майном і ніхто не може бути позбавлений власного майна інакше як в інтересах суспільства й на умовах передбачених законом або загальними принципами міжнародного права. Відповідно до практики ЄСПЛ втручання в це право повинне мати законні підстави й мету, а також бути пропорційним публічному інтересу.
Відповідно до ст. 321 ЦК України право власності є непорушним. Ніхто не може бути протиправно позбавлений цього права чи обмежений у його здійсненні.
Згідно із ст. 391 ЦК України власник майна має право вимагати усунення перешкод у здійсненні ним права користування та розпорядження своїм майном.
Відповідно до ст. 56 Закону України «Про виконавче провадження» визначено, що арешт майна боржника застосовується для забезпечення реального виконання рішення.
Відповідно до ст. 59 Закону України «Про виконавче провадження», особа, яка вважає, що майно, на яке накладено арешт, належить їй, а не боржникові, може звернутися до суду з позовом про визнання права власності на це майно і про зняття з нього арешту. У разі набрання законної сили судовим рішенням про зняття арешту з майна боржника арешт з такого майна знімається згідно з постановою виконавця не пізніше наступного дня, коли йому стало відомо про такі обставини. У разі виявлення порушення порядку накладення арешту, встановленого цим Законом, арешт з майна боржника знімається згідно з постановою начальника відповідного відділу державної виконавчої служби, якому безпосередньо підпорядкований державний виконавець.
На сьогодні позивач позбавлений можливості розпоряджатися належним йому майном, у зв`язку з наявністю зареєстрованого за позивачем обтяження. Враховуючи наявність накладеного арешту на майно, неможливість скасування арешту в позасудовому порядку, суд приходить до висновку про необхідність захисту його права шляхом скасування такого арешту, оскільки позовні вимоги засновані на законі та знайшли своє повне підтвердження в ході судового розгляду.
Суд також враховує те, що наявність протягом тривалого часу нескасованого арешту на майно особи, яка не є стороною виконавчого провадження в рамках якого було накладено вищевказане обтяження, при тому, що саме виконавче провадження знищене є невиправданим втручанням у право власності позивача.
Згідно висновків викладених у постанові Великої Палати Верховного Суду від 15 травня 2019 у справі № 372/2904/17-ц (провадження № 14-496цс18), нормативна неврегульованість порядку захисту права людини, яке очевидно безпідставно обмежується, не може виправдовувати відмову в його захисті. Зволікання з наданням ефективного засобу юридичного захисту тягне погіршення правового становища людини, яка зазнає негативних наслідків від перешкод в отриманні реальної можливості виправити помилку, та перебуває у стані невизначеності тривалий час.
При таких обставинах, суд дійшов до висновку про те, що є всі підстави, передбачені законом, для задоволення позову та зняття арешту з нерухомого майна, оскільки накладення арешту перешкоджає позивачу у вільному розпорядженню майном, і суд вважає, що позовні вимоги ОСОБА_1 є законними та обґрунтованими та мають бути задоволені.
Таким чином, зважаючи на встановлені судом обставини та враховуючи наявність накладеного арешту на майно, неможливість скасування арешту в позасудовому порядку та оскільки позивач в іншій спосіб, крім звернення до суду з позовом про зняття арешту захистити своє порушене право не може, суд приходить до висновку про обґрунтованість вимог позивача та необхідність захисту його права шляхом зняття такого арешту.
Згідно ст. 16 ЦК України кожна особа має право звернутися в суд за захистом свого цивільного права у випадку його порушення з вимогою про примусове виконання зобов`язання в натурі. Відповідно до ст. 15 ЦК України, кожна особа має право на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання. Кожна особа має право на захист свого інтересу, який не суперечить загальним засадам цивільного законодавства.
Згідно зі ст. 13 ЦПК України суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках. 
Відповідно до ч. 1 ст. 354 ЦПК України апеляційна скарга на рішення суду подається протягом тридцяти днів з дня його проголошення. В разі оголошення лише вступної та резолютивної частини рішення, зазначений строк обчислюється з дня складення повного судового рішення. 
Керуючись Законом України «Про виконавче провадження», Законом України «Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень», ст. ст. 15, 16, 316, 319, 321, 391 ЦК України, СУД,-

В И Р І Ш И В :

 
Позов ОСОБА_1 до Хаджибейського відділу державної виконавчої служби у місті Одесі Одеського міжрегіонального управління Міністерства юстиції України про зняття заборони з нерухомого майна – задовольнити.
Скасувати Відомості з Єдиного Реєстру заборон відчуження об`єктів нерухомого майна, тип обтяження: арешт нерухомого майна, реєстраційний номер обтяження: 2801359, зареєстровано: 19.01.2006 11:56:48 за № 2801359 реєстратором: Сьома одеська державна нотаріальна контора, 65072, Одеська область, м. Одеса, вул. Терешкової, 39, кор. 2, (048) 705-12-15; 705-12-16; підстава обтяження: Постанова АА 255864, 17.01.2006, Перший відділ ДВС Малиновського РУЮ м. Одеси, виконавець Сокол Ю.С., Об`єкт обтяження: квартира, 1/3 частина, адреса АДРЕСА_1 ; власник: ОСОБА_1 , Причина відсутності коду: інша причина відсутності коду; заявник: Сьома одеська державна нотаріальна контора. 
Рішення суду може бути оскаржено в апеляційному порядку шляхом подання апеляційної скарги до Одеського апеляційного суду протягом тридцяти днів з дня складення повного судового рішення.

СУДДЯ  В.К.Гуревський 

Рішення суду в повному обсязі складено 04 травня 2026 року