ЧЕРНІВЕЦЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД

П О С Т А Н О В А
І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И 

9 червня 2026 року      м. Чернівці  справа № 716/2031/25
провадження №22-ц/822/ 614/26
Чернівецький апеляційний суд у складі колегії суддів судової палати з розгляду цивільних справ:
судді-доповідача Перепелюк І. Б. 
суддів: Лисака І.Н., Литвинюк І.М.
секретар Черновська А.К.

розглянувши апеляційну скаргу ОСОБА_1 , ОСОБА_2 на рішення Заставнівського районного суду Чернівецької області від 5 лютого 2026 року в цивільній справі за заявою ОСОБА_1 , ОСОБА_2 , заінтересовані особи: Кіцманський відділ державної реєстрації актів цивільного стану у Чернівецькому районі Чернівецької області Західного міжрегіонального управління Міністерства юстиції, військова частина НОМЕР_1 , про оголошення фізичної особи померлою,

встановив:
Описова частина
Короткий зміст позовних вимог
ОСОБА_1 та ОСОБА_2 звернулися до суду з заявою про оголошення фізичної особи померлою.
Заяву обґрунтовано наступним. Посилались на те, що є сестрою та матір`ю ОСОБА_3 , військовослужбовця військової частини НОМЕР_1 , який 09 лютого 2024 року під час виконання бойового завдання в районі населеного пункту Богданівка Донецької області не повернувся до місці дислокації підрозділу та, згідно із сповіщенням №117, був визнаний зниклим безвісти.
За результатами проведеного службового розслідування та, згідно з витягом із журналу бойових дій військової частини НОМЕР_1 , 09 лютого 2024 року унаслідок штурмових дій противника, із бойового складу безвісти зник солдат ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 .
Крім того, зазначили, що факт зникнення безвісти ОСОБА_3 підтверджується поясненнями солдатів ОСОБА_4 та ОСОБА_5 , доповіддю командира 2 стрілецької роти військової частини, наказом командира військової частини НОМЕР_1 , даними з реєстру осіб зниклих безвісти за особливих обставин, сповіщенням №199, яке надіслане матері зниклого військовослужбовця.
Вказували, що власними силами здійснювали розшук ОСОБА_3 через телеграм-канали та інші спеціалізовані пошукові ресурси, однак упродовж понад двох років відомості про його місцеперебування від дати зникнення і до теперішнього часу відсутні.
Також і відсутні відомості, які б підтверджували перебування в полоні військовослужбовця ОСОБА_3 , що підтверджується відповідями на адвокатські запити від відповідних органів.
Таким чином, вважають, що наданими доказами підтверджується, що ОСОБА_3 вважається зниклим безвісти за особливих обставин під час здійснення заходів із забезпечення національної безпеки і оборони, відсічі та стримування збройної агресії рф.
Крім того, зазначили, що оголошення ОСОБА_3 померлим необхідне для правової визначеності та можливості здійснення увіковічення пам`яті, державної реєстрації смерті в органах ДРАЦС та для реалізації свого права на отримання одноразової грошової допомоги.
Просили оголосити ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 померлим, який ІНФОРМАЦІЯ_2 загинув поблизу населеного пункту Богданівка Донецької області за обставин виконання обов`язків військової служби з захисту та оборони України у зв`язку із збройною агресією рф проти України. Днем смерті просять вважати ІНФОРМАЦІЯ_2 , а місцем смерті – населений пункт Богданівка Донецької області.

Короткий зміст рішення суду першої інстанції
Рішенням Заставнівського районного суду Чернівецької області від 5 лютого 2026 року в задоволенні заяви про оголошення фізичної особи померлою – відмовлено.

Короткий зміст вимог апеляційної скарги
В апеляційній скарзі заявники ОСОБА_1 та ОСОБА_2 просять скасувати рішення Заставнівського районного суду Чернівецької області та ухвалити нове, яким задовольнити заяву про визнання фізичної особи померлою. 

Узагальнені доводи особи, яка подала апеляційну скаргу
В апеляційній скарзі апелянти не погоджуються з рішенням суду першої інстанції через неправильне застосування положень статті 46 ЦК України, що призвело до помилкового висновку про відсутність підстав для оголошення особи померлою.
Зазначають, що вказаною нормою прямо передбачено можливість оголошення фізичної особи померлою після закінчення шести місяців з моменту зникнення, якщо наявні обставини, що дозволяють обґрунтовано припускати її смерть.
Вказують, що матеріалами справи доведено та не заперечувалось судом першої інстанції, що ОСОБА_3 зник 9 лютого 2024 року під час безпосередньої участі у бойових діях та офіційно визнаний безвісти зниклим.
Посилаються на те, що судом першої інстанції не враховано, що заявники протягом тривалого часу здійснювали всі можливі заходи щодо розшуку військовослужбовця ОСОБА_3 , неодноразово зверталися до відповідних уповноважених органів, які не дали результатів, що підтверджується відповідями цих органів на адвокатські запити.
Вказують, що обґрунтоване припущення смерті є достатньою підставою для оголошення особи померлою, а твердження про необхідність чекати закінчення бойових дій для обчислення шестимісячного строку є необґрунтованим.
Таким чином, вважають, що у даній справі наявні всі передбачені законом умови для оголошення ОСОБА_3 померлим.

Мотивувальна частина
Обставини справи, встановлені судами першої та апеляційної інстанції.
Судом встановлено, що ІНФОРМАЦІЯ_3 в селі Боянчук Чернівецького району Чернівецької області народився ОСОБА_3 , що підтверджується Витягом з Державного реєстру актів цивільного стану громадян про державну реєстрацію народження №00043592160 від 14.02.2024. Матір`ю ОСОБА_3 є заявниця ОСОБА_2 .
Згідно зі свідоцтвом про народження серії НОМЕР_2 від 31.10.1977 – ІНФОРМАЦІЯ_4 народилася ОСОБА_6 . Матір`ю ОСОБА_6 є ОСОБА_2 .
ОСОБА_6 є сестрою ОСОБА_3 
ІНФОРМАЦІЯ_5 , відповідно до Указу Президента України №69/2022 «Про загальну мобілізацію», ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_6 , був призваний для проходження військової служби до військової частини НОМЕР_1 .
Згідно з витягом із наказу командира військової частини НОМЕР_1 №10 від 16.02.2023 ОСОБА_3 вважати таким, що прибув і приступив до виконання службових обов`язків. 
Рапортом командира 2 стрілецької роти військової частини НОМЕР_1 капітана ОСОБА_7 встановлено, що 09.02.2024 внаслідок штурмових дій на ВП «Огризок» (86195) НОМЕР_3 окремого стрілецького піхотного батальйону, зник безвісти військовослужбовець 2 стрілецької роти військової частини НОМЕР_1 солдат ОСОБА_3 .
Згідно з заявою (повідомлення) командира військової частини НОМЕР_1 від 10.02.2024 ОСОБА_3 ІНФОРМАЦІЯ_7 в районі н.п. Богданівка Бахмутського району Донецької області під час штурмових операцій на позиції НОМЕР_3 окремого спеціального батальйону військової частини НОМЕР_4 , зник безвісти.
Наказом командира військової частини НОМЕР_1 №86 від 10.02.2024 призначено провести службове розслідування щодо встановлення обставин зникнення безвісти за особливих обставин солдата ОСОБА_3 . 
За результатами проведення службового розслідування встановлено вважати військовослужбовця ВЧ НОМЕР_1 ОСОБА_3 таким, що зник безвісти 9 лютого 2024 року під час виконання бойового завдання по захисту незалежності, суверенітету та територіальної цілісності України. 
10.02.2024 року військовою частиною НОМЕР_1 надіслано матері зниклого ОСОБА_2 сповіщення №117 про те, що її син ОСОБА_3 09.02.2024 року зник безвісти.
12.02.2024 року ОСОБА_1 подала заяву до Національної поліції України про зникнення безвісти ОСОБА_3 . Відомості внесено до ЄРДР №12024262020000737.
З витягу з Єдиного реєстру осіб, зниклих безвісти за особливих №20250905-1135 від 05.09.2025, встановлено, що ОСОБА_3 надано статус особи зниклої безвісти на території бойових дій.
Згідно листа НПУ ГУНП в Донецькій області від 15.10.2025 року №400-Аз/20/02-2025, в провадженні СВ Бахмутського ОВП ГУНП в Донецькій області перебуває кримінальне провадження за фактом зникнення безвісти відсутнього військовослужбовця ОСОБА_3 . З метою встановлення місцезнаходження ОСОБА_3 було здійснено ряд заходів. Досудове розслідування у кримінальному провадження триває. Місцезнаходження ОСОБА_3 не встановлено, відомості про його загибель або перебування в полоні відсутні.
З листа керівника Об`єднаного центру з координації пошуку та звільнення військовополонених, незаконно позбавлених волі осіб внаслідок агресії проти України при Службі безпеки України від 30.09.2025 року встановлено, що відомостей про місцезнаходження ОСОБА_8 , перебування його у полоні держави-агресора, тощо Об`єднаним центром не отримувалось.
Згідно з відповідей Уповноваженого Верховної ради України з прав людини від 21.02.2025 та 01.10.2025 року, даних про зниклого безвісти військовослужбовця ОСОБА_3 до Секретаріату Уповноваженого не надходило.

Позиція апеляційного суду, застосовані норми права та мотиви, з яких виходить суд при прийнятті постанови
Колегія суддів, заслухавши суддю-доповідача, обговоривши доводи апеляційної скарги та перевіривши матеріали справи в межах її обґрунтувань та заявлених в суді першої інстанції вимог, зазначає наступне.
Відповідно до ч. ч. 1, 2, 5 ст. 263 ЦПК України, судове рішення повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим.
Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права із дотриманням норм процесуального права.
Обґрунтованим є рішення, ухвалене на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні.
Відмовляючи у задоволенні заяви, суд першої інстанції виходив з того, що з огляду на обставини справи, а також на те, що не є правильним обчислення шестимісячного строку, передбаченого частиною другою статті 46 ЦК України, від дати ймовірної загибелі фізичної особи, в даному випадку на території, яка і досі лишається тимчасово окупованою рф, що ускладнює встановлення обставин зникнення особи, в тому числі через брак достовірної інформації щодо ймовірної загибелі, такий строк слід обраховувати з дати припинення тимчасової окупації.
У зв`язку з чим, суд дійшов висновку, що строк, необхідний для оголошення ОСОБА_3 померлим у зв`язку зі збройною агресією рф не минув, а отже звернення до суду з вказаною заявою є передчасним.
Колегія суддів не погоджується з такими висновками суду першої інстанції, виходячи з наступного.
Відповідно до частини першої статті 2 ЦПК України завданням цивільного судочинства є справедливий, неупереджений та своєчасний розгляд і вирішення цивільних справ з метою ефективного захисту порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб, інтересів держави.
Частиною першою статті 4 ЦПК України встановлено, що кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи законних інтересів.
Відповідно до частини першої статті 5 ЦПК України, здійснюючи правосуддя, суд захищає права, свободи та інтереси фізичних осіб, права та інтереси юридичних осіб, державні та суспільні інтереси у спосіб, визначений законом або договором.
Суд розглядає цивільні справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках. При цьому кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом (статті 12, 13 ЦПК України).
Статтею 306 ЦПК України передбачено, що у заяві про визнання фізичної особи безвісно відсутньою або оголошення її померлою повинно бути зазначено: для якої мети необхідно заявникові визнати фізичну особу безвісно відсутньою або оголосити її померлою; обставини, що підтверджують безвісну відсутність фізичної особи, або обставини, що загрожували смертю фізичній особі, яка пропала безвісти, або обставини, що дають підставу припускати її загибель від певного нещасного випадку.
Звертаючись до суду із заявою про оголошення ОСОБА_3 померлим, заявники вказували на те, що загибель (смерть) їхнього сина та брата фактично є встановленою, проте отримання необхідних документів для реєстрації смерті та свідоцтва про смерть є неможливим. Єдиною підставою для реєстрації смерті у даному випадку є рішення суду про встановлення факту смерті або про оголошення особи померлою. Встановлення оголошення особи померлою необхідне для можливості здійснення увіковічення пам`яті, державної реєстрації смерті в органах ДРАЦС та для реалізації свого права на отримання соціальних виплат.
Частиною першою статті 293 ЦПК України визначено, що окреме провадження - це вид непозовного цивільного судочинства, в порядку якого розглядаються цивільні справи про підтвердження наявності або відсутності юридичних фактів, що мають значення для охорони прав, свобод та інтересів особи або створення умов здійснення нею особистих немайнових чи майнових прав або підтвердження наявності чи відсутності оспорюваних прав.
ЦПК України містить чотири процедури, наслідком якої є ухвалення судового рішення, на підставі якого органами Державної реєстрації актів цивільного стану може бути видано свідоцтво про смерть, зокрема:
- встановлення факту смерті особи в певний час в разі неможливості реєстрації органом державної реєстрації актів цивільного стану факту смерті (пункт 8 частини першої статті 315 ЦПК України);
- встановлення факту смерті особи, яка пропала безвісти за обставин, що загрожували їй смертю або дають підстави вважати її загиблою від певного нещасного випадку внаслідок надзвичайних ситуацій техногенного та природного характеру (пункт 9 частини першої статті 315 ЦПК України);
- встановлення факту смерті особи на тимчасово окупованій території України або на території, на якій введено воєнний чи надзвичайний стан (стаття 317 ЦПК України);
- визнання фізичної особи померлою (статті 305-309 ЦПК України).
Вказані процедури є відмінними між собою, мають певні особливості та різні правові наслідки.
Оголошення померлим (смерть in absentia) - це судове визнання померлим фізичної особи, про яку за місцем постійного проживання відсутні будь-які відомості про місце її перебування протягом встановленого законом строку. Оголошення особи померлою юридично прирівнюється до фізичної смерті, є припущенням смерті (praesumptio mortis) і має своїм наслідком припинення правоздатності особи. Тому при оголошенні особи померлою суд виходить із презумпції смерті особи, тобто припущення, що на момент розгляду справи особи немає в живих, однак встановити це достеменно неможливо. Оголошення особи померлою здійснюється судом на підставі непрямих доказів або у зв`язку з тривалою безвісною відсутністю.
Оголошення фізичної особи померлою є юридичною фікцією, техніко-правовим прийомом, за якого суд визнає дійсними юридичні факти і обставини, які не підтверджуються неспростовними доказами через брак останніх або їх недостатність.
Особа може бути оголошена в судовому порядку померлою у разі встановлення обставин, на підставі яких суд робить вірогідне припущення про смерть цієї особи. На цьому наголошено, зокрема, у постановах Верховного Суду від 31 травня 2023 року у справі №177/11/20, від 07 листопада 2023 року у справі № 607/159/23.
У постановах від 26 квітня 2023 року у справі № 337/3725/22, від 29 березня 2023 року у справі № 753/8033/22 Верховний Суд дійшов висновків, що підставою для встановлення факту смерті є підтверджені доказами обставини, які свідчать про смерть громадянина в певний час і за певних обставин. Доказами, що підтверджують факт смерті особи в умовах воєнного стану або на тимчасово окупованій території України, можуть бути, зокрема: письмові докази; речові докази, у тому числі звуко- і відеозаписи; висновки експертів; копії лікарського свідоцтва/довідки про смерть; показання свідків, що можуть підтвердити ті обставини, на які посилається заявник; довідки з військкомату або від командира військової частини (у випадку загибелі військовослужбовців); заяви до правоохоронних органів про зникнення особи, в тому числі при обставинах, що загрожували їй смертю.
Вказаний перелік доказів не є вичерпним та може бути конкретизований у кожній справі залежно від встановлених у ній обставин.
Подібні висновки висловлені у постанові Верховного Суду від 25 жовтня 2023 року справі № 607/1612/23.
Разом із тим, суд повинен мати достатні належні та допустимі докази для встановлення обставин, на підставі яких можливо зробити вірогідне припущення про смерть громадянина. Відсутність безумовних доказів або суперечність у доказах на підтвердження обставин, що надаються заявником та/або заінтересованими особами, унеможливлює оголошення особи померлою (постанова Верховного Суду від 08 лютого 2024 року у справі № 148/1207/22).
Тобто, на відміну від підстави для встановлення факту смерті особи (наявність достовірних доказів, що свідчать про її загибель), підставою для оголошення особи померлою є не факти (докази), які напевне свідчать про її загибель, а обставини, що дають підставу припускати смерть такої особи.
Відповідно до частини другої статті 46 ЦК України фізична особа, яка пропала безвісти у зв`язку з воєнними діями, збройним конфліктом, може бути оголошена судом померлою після спливу двох років від дня закінчення воєнних дій. З урахуванням конкретних обставин справи суд може оголосити фізичну особу померлою і до спливу цього строку, але не раніше спливу шести місяців.
Фізична особа оголошується померлою від дня набрання законної сили рішенням суду про це. Фізична особа, яка пропала безвісти за обставин, що загрожували їй смертю або дають підстави припустити її загибель від певного нещасного випадку або у зв`язку з воєнними діями, збройним конфліктом, може бути оголошена померлою від дня її вірогідної смерті (частини 2, 3 статті 46 ЦК України).
Велика Палата Верховного Суду в постанові від 11 грудня 2024 року в справі № 755/11021/22 вирішила виключну правову проблему щодо початку відліку строку, передбаченого частиною другої статті 46 ЦК України, для оголошення судом фізичної особи померлою у разі, якщо є підстави припускати про вірогідну смерть (загибель) особи на території, на якій велись активні бойові дії.
Велика Палата Верховного Суду наголосила, що в частині другій статті 46 ЦК України йдеться про воєнні дії, збройний конфлікт, а не про воєнний стан. Не можна тлумачити цей припис як такий, що його можливо застосувати стосовно оголошення особи померлою винятково після скасування воєнного стану на всій території України.
З урахуванням конкретних обставин справи суд може оголосити фізичну особу померлою не раніше спливу шести місяців від дня закінчення активних бойових дій на місці ймовірної загибелі фізичної особи або від дня настання події, за якої відбулася загибель фізичної особи, якщо така подія, хоча і є наслідком воєнних дій, проте сталася не на території ведення активних дій.
Згідно з положеннями статей 12, 81 ЦПК України, кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом.
Суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів (частина 1 статті 89 ЦПК України).
Жодні докази не мають для суду заздалегідь встановленої сили. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок у їх сукупності (частина 2 статті 89 ЦПК України).
Як встановлено з матеріалів справи, заявники ОСОБА_2 та ОСОБА_9 звернулися до суду із заявою про оголошення ОСОБА_3 померлим, який ІНФОРМАЦІЯ_2 під час виконання бойового завдання за призначенням із забезпечення оборони, відсічі і стримування збройної агресії рф проти України, в районі населеного пункту Богданівка Донецької області не повернувся до місці дислокації підрозділу та згідно із сповіщенням №117 був визнаний зниклим безвісти.
Факт того, що ОСОБА_3 зник безвісти 9 лютого 2024 року підтверджується дослідженими доказами:
- матеріалами службового розслідування щодо обставин зникнення безвісти військовослужбовця ВЧ № НОМЕР_1 ОСОБА_3 , під час якого допитано свідків та за результатами якого встановлено вважати ОСОБА_3 таким, що безвісти зниклий за особливих обставин під час виконання бойового завдання по захисту незалежності, суверенітету та територіальної цілісності України;
- рапортом командира 2 стрілецької роти військової частини НОМЕР_1 капітана ОСОБА_7 з якого встановлено, що 09.02.2024 внаслідок штурмових дій на ВП «Огризок» (86195) НОМЕР_3 окремого стрілецького піхотного батальйону, зник безвісти військовослужбовець 2 стрілецької роти військової частини НОМЕР_1 солдат ОСОБА_3 ;
- заявою (повідомленням) командира військової частини НОМЕР_1 від 10.02.2024 про те, що ОСОБА_3 ІНФОРМАЦІЯ_7 в районі н.п. Богданівка Бахмутського району Донецької області під час штурмових операцій на позиції НОМЕР_3 окремого спеціального батальйону військової частини НОМЕР_4 , зник безвісти;
- сповіщенням військової частини НОМЕР_1 №117, відповідно до якого, сповіщено ОСОБА_2 про те, що її син ОСОБА_3 09.02.2024 року зник безвісти; 
- витягом з Єдиного реєстру осіб, зниклих безвісти за особливих обставин №20250905-1135 від 05.09.2025, згідно з якого ОСОБА_3 надано статус особи зниклої безвісти на території бойових дій. 
Окрім того, з матеріалів справи встановлено, що протягом двох років з моменту зникнення ОСОБА_3 , заявниками було здійснено ряд дій з метою його пошуку, що підтверджується наданими копіями відповідей з НПУ ГУНП в Донецькій області, Об`єднаного центру з координації пошуку та звільнення військовополонених, незаконно позбавлених волі осіб внаслідок агресії проти України при Службі безпеки України, Уповноваженого Верховної ради України з прав людини, згідно з яких відомості про місцезнаходження, про загибель ОСОБА_3 або перебування в полоні відсутні.
Таким чином, на переконання апеляційного суду, заявниками було надано докази, які з достатньою вірогідністю підтверджують загибель ОСОБА_3 у районі ведення бойових дій у н.п. Богданівка Донецької області ІНФОРМАЦІЯ_2 під час виконання бойового завдання по захисту незалежності, суверенітету та територіальної цілісності України.
Жодних доказів, які б свідчили про те, що після 09 лютого 2024 року наявна будь-яка інформація про місце перебування чи знаходження ОСОБА_3 , матеріали справи не містять, як і не містять жодних відомостей про нього як про живого.
Разом з тим, при винесенні рішення суд першої інстанції, не заперечуючи факту того, що ОСОБА_3 зник безвісти, посилаючись на наказ Міністерства розвитку громад та територій України від 28 лютого 2025 року № 376, зробив висновок, що оскільки населений пункт Богданівка Донецької області з 24 лютого до 20 липня 2024 року був територією активних бойових дій, а з 21 липня 2024 року є тимчасово окупованою територія рф, то заява про оголошення ОСОБА_3 померлим є передчасною, оскільки воєнні дії на цій території ще не завершені.
Тобто, суд вважав, що якщо після закінчення активних бойових дій на певній території, ця ж територія стала тимчасово окупованою рф, то перебіг строку, визначеного частиною другою статті 46 ЦК України, не розпочинається.
З даним висновком колегія суддів не погоджується з огляду на наступне.
У своїй постанові у справі № 755/11021/22 Велика Палата Верховного Суду дійшла висновку, що шість місяців, які визначені в реченні другому частини другої статті 46 ЦК України, мають відраховуватися від дня закінчення активних бойових дій на місці (на території) ймовірної загибелі фізичної особи, що дозволятиме надати правову охорону людям, які постраждали від війни та у яких у зв`язку з вірогідною смертю зниклої фізичної особи виникають певні цивільні права та правомірні інтереси, і забезпечуватиме правову справедливість.
Шестимісячний строк, який у цьому випадку обраховується з дня закінчення активних бойових дій, виконує функцію своєрідного запобіжника, спрямованого на захист прав та інтересів фізичної особи, яка може перебувати в невідомому місці або тимчасово не мати змоги вийти на зв`язок з різних причин, пов`язаних з обставинами воєнних дій, збройного конфлікту. Така правова гарантія запобігає передчасному оголошенню особи померлою, враховуючи, що в умовах війни можуть бути численні фактори, які заважають встановленню фактичного місця перебування людини. Цей строк забезпечує можливість з`ясування додаткових обставин або отримання нової інформації про зниклу особу, що сприяє уникненню помилкових судових рішень, які могли б призвести до негативних правових наслідків для самої особи, її родичів і суспільства загалом.
Отже, за встановленими у цій справі обставинами територія, на якій відбулась вірогідна загибель військовослужбовця ОСОБА_3 на момент такої події була територією активних бойових дій, а потім тимчасово окупована супротивником, з великою вірогідністю є достатні істотні підстави вважати, що військовослужбовець ОСОБА_3 загинув, то відлік строку, передбаченого частиною другою статті 46 ЦК України може бути здійснений у цій справі з 09 лютого 2024 року.
На переконання суду, такий висновок не суперечить висновку Великої Палати Верховного Суду про те, що шість місяців мають відраховуватися від дня закінчення активних бойових дій на місці ймовірної загибелі фізичної особи або від дня настання події, за якої відбулася загибель фізичної особи, якщо така подія, хоча й є наслідком воєнних дій, проте сталася не на території ведення активних бойових дій.
Вказане узгоджується з висновками Верховного Суду щодо застосування норм права у подібних правовідносинах, зокрема у постановах від 29 травня 2024 року у справі № 127/28463/23 (щодо оголошення померлим військовослужбовця, який зник безвісті в районі населеного пункту Бахмут Донецької області), від 24 грудня 2025 року у справі № 692/95/25 (щодо оголошення померлим військовослужбовця, який зник безвісті в населеному пункті Одрадівка Бахмутського району Донецької області), від 21 січня 2026 року у справі № 127/11048/24 (щодо оголошення померлим військовослужбовця, який зник безвісті в районі населеного пункту Бахмут Донецької області).
Окрім того, у постанові у справі № 615/129/25 від 29 квітня 2026 року Верховний Суд розглянув питання моменту початку перебігу строку для оголошення фізичної особи померлою у ситуації, коли територія після завершення активних бойових дій стала тимчасово окупованою та дійшов висновку, відповідно до якої перебіг шестимісячного строку, передбаченого частиною другою статті 46 ЦК України, починається з моменту завершення активних бойових дій на території ймовірної загибелі особи і не залежить від подальшої окупації цієї території.
На переконання Верховного Суду, розширювальне тлумачення частини другої статті 46 ЦК України, за якого відлік строку, після спливу якого фізична особа може бути оголошена померлою, ставиться у залежність від можливості отримання підтверджень із території, що після завершення активних бойових дій набула статусу тимчасово окупованої, призводить до позбавлення заявників передбаченого законом механізму захисту його прав, оскільки наведена норма не пов`язує перебіг відповідних строків з такими подіями.
З урахуванням наведеного та правових висновків Верховного Суду, апеляційний суд вважає, що в даній справі є підстави припускати з високим ступенем вірогідності, що військовослужбовець ОСОБА_3 , ймовірно, загинув за особливих обставин ІНФОРМАЦІЯ_2 під час виконання бойового завдання за призначенням із забезпечення оборони, відсічі і стримування збройної агресії рф проти України, в районі населеного пункту Богданівка Донецької області, тому наявні законні підстави, передбачені ч.2 ст.46 ЦК України для оголошення ОСОБА_3 померлим.
Таким чином, суд першої інстанції, виходячи з тих самих обставин справи й наданих сторонами доказів, в інший спосіб розтлумачив частину другу статті 46 ЦК України та безпідставно відмовив в задоволенні заяви про оголошення фізичної особи померлою. 
Відповідно до Переліку територій, на яких ведуться (велися) бойові дії або тимчасово окупованих рф, затвердженого наказом Міністерства розвитку громад та територій України від 28 лютого 2025 року за №376, бойові дії у районі населеного пункту селі Богданівка Часовоярської міської територіальної громади Бахмутського району Донецької області велися з 24.02.2022 по 20.07.2024, а з 21.07.2024 року вказаний населений пункт перебуває під тимчасовою окупацією РФ
Заявники звернулися до суду із заявою про оголошення померлим ОСОБА_3 у листопаді 2025 року. Тож на момент їх звернення до суду з такою заявою, так і на час ухвалення судом першої інстанції рішення, сплинув шестимісячний строк, зазначений у реченні другому частини другої статті 46 ЦК України.
Схожий висновок викладено у постанові Верховного Суду від 24 червня 2025 року у справі № 740/3257/23.
Враховуючи, що за офіційним сповіщенням №117 від 12 лютого 2024 року, яке адресоване заявниці ОСОБА_2 , солдат ОСОБА_3 зник безвісти 09 лютого 2024 року під час бойових дій в районі населеного пункту Богданівка Донецької області, колегія суддів вважає, що місцем смерті ОСОБА_3 належить вважати саме цей населений пункт.
Оскільки день вірогідної смерті особи у населеному пункті Богданівка Донецької області є ІНФОРМАЦІЯ_2 , з урахуванням вимог частини 3 статті 46 ЦК України, необхідно оголосити саме з цього дня ОСОБА_3 померлим.
Статтею 47 ЦК України визначено, що правові наслідки оголошення фізичної особи померлою прирівнюються до правових наслідків, які настають у разі смерті.
Особливістю цієї категорії справ є те, що висновок суду про оголошення громадянина померлим ґрунтується на юридичному припущенні смерті особи.
При цьому колегія суддів зауважує, що законом встановлений правовий запобіжник порушення будь-яких прав особи, оголошеної судом померлою, оскільки відповідно до статті 48 ЦК України, у випадку, якщо фізична особа, яка була оголошена померлою, з`явилась, або якщо одержано відомості про місце її перебування, суд за місцем перебування цієї особи, або суд, що постановив рішення про оголошення її померлою, за заявою цієї особи або іншої заінтересованої особи скасовує рішення суду про оголошення фізичної особи померлою.
Апеляційним судом встановлено, що наявні в справі матеріали не містять жодних суперечностей щодо обставин загибелі військовослужбовця ОСОБА_3 та надають можливість зробити вірогідне припущення про його смерть внаслідок бойових дій під час виконання ним обов`язків військової служби ІНФОРМАЦІЯ_2 в районі населеного пункту Богданівка Донецької області.
Колегія суддів вважає, що суд першої інстанції, не враховав норми матеріального права, які регулюють спірні правовідносини, і прийшов до помилкового висновку про відмову в задоволенні заяви.
Доводи апеляційної скарги є обґрунтованими і наявні правові підстави для задоволення заяви ОСОБА_1 та ОСОБА_2 про оголошення ОСОБА_3 померлим.

Висновки апеляційного суду за результатами розгляду апеляційної скарги
Відповідно до положень п. 4 ч. 1 ст. 376 ЦПК України, підставами для скасування судового рішення та ухвалення нового рішення є порушення норм процесуального або неправильне застосування норм матеріального права. 
Судом першої інстанції порушені норми процесуального та неправильно застосовані норми матеріального права, що відповідно до п.4 ч.1 ст. 376 ЦПК України, є підставою для скасування рішення суду першої інстанції та ухваленні нового.
Керуючись ст.ст.367, 368, 374, 376, 381, 382 ЦПК України, суд 

ухвалив:

Апеляційну скаргу  ОСОБА_1 , ОСОБА_2 задовольнити.
Рішення Заставнівського районного суду Чернівецької області від 5 лютого 2026 року – скасувати та ухвалити нове.
Заяву ОСОБА_1 , ОСОБА_2 , заінтересовані особи: Військова частина НОМЕР_1 , Кіцманський відділ державної реєстрації актів цивільного стану у Чернівецькому районі Чернівецької області Західного міжрегіонального управління Міністерства юстиції, про оголошення фізичної особи померлою – задовольнити.
Оголосити ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , РНОКПП: НОМЕР_5 , громадянина України – померлим від дня його вірогідної загибелі ІНФОРМАЦІЯ_2 в населеному пункті Богданівка Часовоярської міської територіальної громади Бахмутського району Донецької області, Україна, при виконанні обов`язків військової служби під час бойових дій, виконуючи бойові завдання та заходи з національної безпеки та оборони, з відсічі та стримування збройної агресії рф проти України. 
Постанова набирає законної сили з дня її ухвалення. 
На постанову може бути подана касаційна скарга до Верховного Суду протягом тридцяти днів з дня складання повного тексту постанови.

Судді І.Б. Перепелюк

І.М. Литвинюк

І.Н. Лисак