Справа № 127/366/26 
Провадження № 33/801/449/2026
Категорія: 156 
Головуючий у суді 1-ї інстанції Сичук М. М.
Доповідач: Сало Т. Б.

ВІННИЦЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД 
ПОСТАНОВА
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ
07 травня 2026 року	м. Вінниця	

Вінницький апеляційний суд, суддя Сало Т.Б., за участі захисника особи, яка притягується до адміністративної відповідальності ОСОБА_1 – адвоката Сивенюка Олексадра Миколайовича, розглянувши апеляційну скаргу ОСОБА_1 на постанову Вінницького міського суду Вінницької області від 26 березня 2026 року в справі про притягнення ОСОБА_1 до адміністративної відповідальності за вчинення адміністративного правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 130 КУпАП,
встановив:
Постановою Вінницького міського суду Вінницької області від 26 березня 2026 року визнано  ОСОБА_1  винним у вчиненні адміністративного правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 130 КУпАП, та накладено на нього адміністративне стягнення у вигляді штрафу в розмірі 17 000,00 (сімнадцять тисяч) гривень з позбавленням права керування усіма видами транспортних засобів на строк 1 (один) рік. Стягнуто з  ОСОБА_1  на користь держави судовий збір в сумі 665,60 гривень.
Не погодившись із вказаною постановою,  ОСОБА_1  подав апеляційну скаргу, в якій просить скасувати постанову суду першої інстанції та закрити провадження у справі на підставі п. 1 ч. 1 ст. 247 КУпАП у зв`язку з відсутністю в його діях події і складу адміністративного правопорушення.
У скарзі зазначає, що в матеріалах справи відсутні належні та допустимі докази того, що він 01 січня 2026 року о 23 год. 45 хв. керував транспортним засобом та перебував за кермом, що залишено судом першої інстанції поза увагою. У протоколі про адміністративне правопорушення не зазначено належної назви та серійного номеру технічного засобу, за допомогою якого здійснювалась фіксація оформлення матеріалів про адміністративне правопорушення. За відсутності чіткого посилання на технічний засіб, за допомогою якого здійснено відеозапис, такий відеозапис не може вважатися належним та допустимим доказом вчинення адміністративного правопорушення. Суд не врахував та не надав належної оцінки щодо неналежності та недопустимості відеозаписів, як доказів вчинення адміністративного правопорушення. Наявні у матеріалах справи відеозаписи не є безперервними. На відеозаписі відсутні ознаки того, що він перебував в стані сп`яніння або мав хоча б якісь ознаки сп`яніння. Враховуючи відсутність у нього ознак наркотичного сп`яніння, працівниками поліції було безпідставно запропоновано провести огляд на стан сп`яніння. На відеозаписі відсутні відомості щодо висловлення будь-якої відмови від проходження огляду на стан сп`яніння на місці зупинки чи у медичній установі лікарем закладу охорони здоров`я. Працівниками поліції огляд на стан наркотичного сп`яніння не було здійснено у відповідному закладі охорони здоров`я та взагалі навіть не було доставлено до жодного закладу охорони здоров`я. Сам факт формального визнання вини не може бути достатнім доказом правомірності рішення суб`єкта владних повноважень.
Також  ОСОБА_1  просить поновити строк на апеляційне оскарження постанови суду першої інстанції, мотивуючи тим, що з текстом постанови ознайомився 08 квітня 2026 року.
Перевіривши матеріали справи про адміністративне правопорушення, апеляційний суд вважає, що клопотання про поновлення строку на апеляційне оскарження підлягає задоволенню з наступних підстав.
Відповідно до ч. 2 ст. 294 КУпАП, постанова судді у справі про адміністративне правопорушення може бути оскаржена особою, яку притягнуто до адміністративної відповідальності, протягом десяти днів з дня винесення постанови. Апеляційна скарга, подана після закінчення цього строку, повертається апеляційним судом особі, яка її подала, якщо вона не заявляє клопотання про поновлення цього строку, а також якщо у поновленні цього строку відмовлено.
Відповідно до ч. 2 ст. 289 КУпАП, в разі пропуску строку з поважних причин цей строк за заявою особи, щодо якої винесено постанову, може бути поновлено.
При вирішенні питання про наявність підстав для поновлення строку на апеляційне оскарження постанови, апеляційний суд виходить з того, що постанову Вінницьким міським судом Вінницької області винесено 26 березня 2026 року і така постанова на адресу ОСОБА_1 не направлялася.
ОСОБА_1 вказує, що з текстом постанови він ознайомився 08 квітня 2026 року. Апеляційну скаргу подано 14 квітня 2026 року.
Оскільки в матеріалах справи відсутні докази на підтвердження факту направлення ОСОБА_1 копії оскаржуваної постанови та факту її отримання, зважаючи на незначний пропуск строку на апеляційне оскарження, з метою забезпечення конституційного права особи на оскарження судового рішення, про яке стверджується в рішеннях Європейського суду з прав людини, апеляційний суд прийшов до висновку, що строк на апеляційне оскарження постанови пропущений з поважних причин та підлягає поновленню.
Дослідивши матеріали справи, заслухавши адвоката Сивенюка О.М., який підтримав апеляційну скаргу із зазначених у ній підстав, апеляційний суд дійшов висновку, що апеляційна скарга не підлягає задоволенню з огляду на наступне.
У статті 280 КУпАП зазначено, що орган (посадова особа) при розгляді справи про адміністративне правопорушення зобов`язаний з`ясувати: чи було вчинено адміністративне правопорушення, чи винна дана особа в його вчиненні, чи підлягає вона адміністративній відповідальності, чи є обставини, що пом`якшують і обтяжують відповідальність, чи заподіяно майнову шкоду, а також з`ясувати інші обставини, що мають значення для правильного вирішення справи.
Відповідно до протоколу про адміністративне правопорушення серії ЕПР1 №556941, складеного 02 січня 2026 року інспектором 1 взводу 3 роти 1 батальйону УПП у Вінницькій області ДПП старшим лейтенантом поліції Поберезьким С.Л., 01 січня 2026 року о 23 год. 45 хв. у м. Вінниці по проспекту Юності, 77, водій ОСОБА_1 керував транспортним засобом Volkswagen Arteon, д.н.з. НОМЕР_1 , з ознаками наркотичного сп`яніння, а саме: виражене тремтіння пальців рук; розширені зіниці, які не реагують на світло; неприродна блідість обличчя. Від проходження огляду на стан наркотичного сп`яніння водій ОСОБА_1 відмовився в повному обсязі на місці зупинки транспортного засобу. Вказаним діями  ОСОБА_1 порушив вимоги п. 2.5 Правил дорожнього руху, за що відповідальність передбачена ч. 1 ст. 130 КУпАП (а.с.2).
У пункті 2.5 Правил дорожнього руху України зазначено, що водій повинен на вимогу поліцейського пройти в установленому порядку медичний огляд з метою встановлення стану наркотичного сп`яніння.
Частиною першою статті 130 КУпАП передбачена відповідальність, зокрема, за відмову особи, яка керує транспортним засобом, від проходження відповідно до встановленого порядку огляду на стан наркотичного сп`яніння.
Суд першої інстанції, дослідивши наявні в матеріалах справи докази в їх сукупності дійшов висновку про те, що вина ОСОБА_1 у вчиненні адміністративного правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 130 КУпАП, доведена матеріалами справи, а саме: протоколом про адміністративне правопорушення серії ЕПР1 № 556941 від 02 січня 2026 року; рапортом працівника поліції від 02 січня 2026 року; відеозаписами з нагрудних відеореєстраторів працівників поліції; поясненнями працівників поліції, наданими у судовому засіданні.
Під час розгляду справи суд першої інстанції у відповідності до вимог ст.280 КУпАП з`ясував всі обставини, що підлягають доказуванню при розгляді справи про адміністративне правопорушення.
Висновок суду першої інстанції про те, що в діях ОСОБА_1 наявний склад адміністративного правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 130 КУпАП України, а саме відмова особи, яка керує транспортним засобом, від проходження відповідно до встановленого порядку огляду на стан наркотичного сп`яніння, є обґрунтованим, відповідає фактичним обставинам справи та підтверджується наявними в матеріалах справи доказами.
У ч. 7 ст. 294 КУпАП зазначено, що апеляційний суд переглядає справу в межах апеляційної скарги.
В апеляційній скарзі ОСОБА_1 зазначає про те, що суд першої інстанції належним чином не дослідив та не встановив факту керування ним транспортним засобом.
Тобто ОСОБА_1 заперечує факт керування транспортним засобом.
Для притягнення до адміністративної відповідальності за ч.1 ст. 130 КУпАП доведенню підлягає як факт керування особою транспортним засобом, так і факт її відмови від проходження огляду на стан сп`яніння.
У п. 27 постанови Пленуму ВСУ «Про практику застосування судами України законодавства у справах про деякі злочини проти безпеки дорожнього руху та експлуатації транспорту, а також про адміністративні правопорушення на транспорті» від 23 грудня 2005 року №14 судам роз`яснено, що керування транспортним засобом слід розуміти як виконання функцій водія під час руху такого засобу. Для притягнення до відповідальності за ст. 130 КУпАП не має значення, протягом якого часу особа, яка перебуває у стані сп`яніння чи під впливом лікарських препаратів, що знижують її увагу та швидкість реакції, керувала транспортним засобом.
У протоколі про адміністративне правопорушення серії ЕПР1 №556941 від 02 січня 2026 року зазначено суть адміністративного правопорушення та опис установлених обставин, зокрема зазначено, що водій, яким є ОСОБА_1 , керував транспортним засобом Volkswagen Arteon, д.н.з. НОМЕР_1 .
ОСОБА_1 пояснень щодо суті порушення не надав, вказавши у протоколі, що пояснення надасть у суді.
Аналогічні пояснення щодо не підтвердження матеріалами справи факту керування транспортним засобом сторона захисту зазначала також і в суді першої інстанції.
Судом першої інстанції встановлено, що 01 січня 2026 року о 23 годині 45 хвилин у місті Вінниця по проспекту Юності, 77, працівниками патрульної поліції під час несення служби у складі наряду було зупинено транспортний засіб марки Volkswagen Arteon, державний номерний знак НОМЕР_1 , під керуванням ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 . Зупинка транспортного засобу була здійснена у зв`язку з порушенням Правил дорожнього руху України, а саме експлуатацією транспортного засобу із забрудненим номерним знаком, що унеможливлювало його чітку ідентифікацію. 
Також судом першої інстанції у судовому засіданні було допитано працівників поліції, які надали послідовні, узгоджені пояснення, які повністю відповідають обставинам, викладеним у протоколі та рапорті. Вони підтвердили, що ОСОБА_1 був зупинений в зв`язку із забрудненими номерами, у нього були виявлені ознаки наркотичного сп`яніння, однак ОСОБА_1 відмовився від проходження медичного огляду, незважаючи на роз`яснення працівниками поліції правових наслідків такої відмови.
Суд першої інстанції відхилив доводи захисту про відсутність факту керування транспортним засобом, вказавши, що вони спростовуються дослідженими доказами, відеозаписами та поясненнями працівників поліції.
Переглянувши відеозапис з нагрудної камери поліцейського, апеляційним судом встановлено, що ОСОБА_1 фрагментами розмови (пояснення напрямку руху) підтвердив факт керування автомобілем.
Відтак, доводи скарги щодо не дослідження судом першої інстанції факту керування ОСОБА_1 транспортним засобом, не відповідають дійсності.
Також ОСОБА_1 вказує на те, що на відеозаписі відсутні ознаки того, що він перебував в стані сп`яніння або мав хоча б якісь ознаки сп`яніння. Враховуючи відсутність у нього ознак наркотичного сп`яніння, працівниками поліції було безпідставно запропоновано провести огляд на стан сп`яніння.
Вказані твердження не заслуговують на увагу, оскільки за змістом пункту 2 розділу І Інструкції про порядок виявлення у водіїв транспортних засобів ознак алкогольного, наркотичного чи іншого сп`яніння або перебування під впливом лікарських препаратів, що знижують увагу та швидкість реакції, яка затверджена наказом МВС України та МОЗ України 09 листопада 2015 року за №1452/735, огляду на стан сп`яніння підлягають водії транспортних засобів, щодо яких у поліцейського уповноваженого підрозділу Національної поліції України є підстави вважати, що вони перебувають у стані сп`яніння згідно з ознаками такого стану.
Відповідно до пункту 12 розділу ІІ Інструкції, у разі наявності підстав вважати, що водій транспортного засобу перебуває у стані наркотичного чи іншого сп`яніння або під впливом лікарських препаратів, що знижують увагу та швидкість реакції, згідно з ознаками, визначеними в пункті 4 розділу I цієї Інструкції, поліцейський направляє цю особу до найближчого закладу охорони здоров`я.
У пункті 6 Порядку направлення водіїв транспортних засобів для проведення огляду з метою виявлення стану алкогольного, наркотичного чи іншого сп`яніння або перебування під впливом лікарських препаратів, що знижують увагу та швидкість реакції, і проведення такого огляду, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 17 грудня 2008 року №1103 зазначено, що водій транспортного засобу, що відмовився від проведення огляду на місці зупинки транспортного засобу або висловив незгоду з його результатами, направляється поліцейським для проведення огляду до відповідного закладу охорони здоров`я.
У разі відмови водія транспортного засобу від проведення огляду в закладі охорони здоров`я поліцейський із застосуванням технічних засобів відеозапису, а в разі неможливості застосування таких засобів в присутності двох свідків складає протокол про адміністративне правопорушення, у якому зазначає ознаки сп`яніння і дії водія щодо ухилення від огляду (пункт 8 Порядку).
Ключовою у цих нормах підставою для проведення огляду, а отже і для вимоги поліцейського пройти огляд, є наявність у водія ознак наркотичного сп`яніння.
З вказаних норм випливає, що вимогу водієві пройти огляд на стан сп`яніння можливо висунути лише у випадку, коли поліцейським встановлено наявність у водія ознак сп`яніння, про що він повинен повідомити водія, і лише після цього поліцейський висуває вимогу водієві пройти огляд на стан сп`яніння, що і було зроблено поліцейським у даному випадку.
Виявлення ознак сп`яніння є прерогативою саме поліцейського, який, у разі встановлення таких, висуває водієві вимогу пройти медичний огляд.
Як встановив суд першої інстанції, під час спілкування з водієм працівниками поліції у нього були виявлені ознаки наркотичного сп`яніння: розширені зіниці, які не реагують на світло, виражене тремтіння пальців рук та неприродна блідість обличчя. У зв`язку з виявленими ознаками сп`яніння, працівниками поліції водію ОСОБА_1 неодноразово було запропоновано пройти огляд на стан наркотичного сп`яніння у встановленому законом порядку, зокрема у закладі охорони здоров`я КНП «ВОКПЛ ім. акад. О.І. Ющенка». Незважаючи на законні вимоги працівників поліції, ОСОБА_1 , усвідомлюючи правові наслідки своїх дій, від проходження огляду на стан наркотичного сп`яніння відмовився.
Факт виявлення ознак сп`яніння, висловлення вимоги про проходження огляду, а також відмова водія від його проходження зафіксовані за допомогою нагрудних відеореєстраторів працівників поліції, записи з яких долучені до матеріалів справи та досліджені судом у судовому засіданні.
Оскільки ОСОБА_1 відмовився від проходження огляду, а тому поліцейський на законних підставах склав відносно нього протокол про адміністративне правопорушення.
Враховуючи викладене, не заслуговують на увагу також і доводи скаржника ОСОБА_1 з приводу того, що він не відмовлявся від проходження огляду.
Зважаючи на відмову ОСОБА_1 від проходження огляду, не зрозумілими також є доводи апеляційної скарги з приводу того, що працівниками поліції не було здійснено огляд на стан наркотичного сп`яніння у відповідному закладі охорони здоров`я та його не було доставлено до жодного закладу охорони здоров`я.
ОСОБА_1 зазначає, що матеріали справи не містять безперервного відеозапису події.
Вказані доводи відхиляються апеляційним судом, оскільки стверджуючи про те, що відеофіксація не є безперервно, ОСОБА_1 не аналізує зміст відеозапису. 
ОСОБА_1 не заперечує зафіксованих на відеозаписі обставин та не зазначає, що такі обставини не відповідають дійсності.
Факт ненадання поліцейським безперервного відеозапису не змінює відомостей та даних в тій частині, які були надані для дослідження суду, і які узгоджуються з іншими доказами у справі в їх сукупності.
Відхиляються твердження скаржника з приводу того, що у протоколі про адміністративне правопорушення не зазначено належної назви та серійного номеру технічного засобу, за допомогою якого здійснювалась фіксація оформлення матеріалів про адміністративне правопорушення, оскільки він не вказує норму законну чи підзаконного нормативно-правового акту, яка вимагає зазначення вказаної інформації у протоколі про адміністративне правопорушення.
Доводи апеляційної скарги не впливають на висновки суду першої інстанції та не є підставою для скасування оскаржуваної постанови та загалом відтворюють заперечення сторони захисту, про які зазначалося у суді першої інстанції і яким судом першої інстанції надано відповідну оцінку.
З огляду на викладене, апеляційний суд вважає, що судом першої інстанції правильно зроблений висновок про доведеність вини ОСОБА_1 у вчиненні адміністративного правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 130КУпАП. 
Керуючись ст. 294 КУпАП,
постановив:
Клопотання ОСОБА_1 про поновлення строку на апеляційне оскарження задовольнити та поновити йому строк на апеляційне оскарження постанови Вінницького міського суду Вінницької області від 26 березня 2026 року.
Апеляційну скаргу ОСОБА_1 залишити без задоволення. 
Постанову Вінницького міського суду Вінницької області від 26 березня 2026 року залишити без змін.
Постанова набирає законної сили негайно після її винесення, є остаточною й оскарженню не підлягає.
Суддя Т.Б. Сало