ПОСТАНОВА
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

15 травня 2026 р. 	Справа № 520/26058/25	
Другий апеляційний адміністративний суд у складі:
Головуючого судді: Присяжнюк О.В.,
Суддів: Спаскіна О.А. , Любчич Л.В. ,

розглянувши в порядку письмового провадження у приміщенні Другого апеляційного адміністративного суду адміністративну справу за апеляційною скаргою Головного управління Держпродспоживслужби в Харківській області на рішення Харківського окружного адміністративного суду від 21.01.2026 р. (ухвалене суддею Пасечнік О.В.) по справі № 520/26058/25
за позовом Фізичної особи-підприємця ОСОБА_1 
до  Головного управління Держпродспоживслужби в Харківській області   
про визнання протиправними та скасування рішень,

ВСТАНОВИВ:

Фізична особа-підприємець ОСОБА_1 (в подальшому – ФОП ОСОБА_1 ) звернулася до суду з адміністративним позовом до Головного управління Держпродспоживслужби в Харківській області, в якому просила: визнати протиправним та скасувати рішення Головного управління Держпродспоживслужби в Харківській області про накладення штрафу за порушення законодавства про рекламу № 764 від 18.08.2025 р., яким на ФОП ОСОБА_1 накладено штраф у розмірі 1700 грн.; визнати протиправним та скасувати рішення Головного управління Держпродспоживслужби в Харківській області про накладення штрафу за порушення законодавства про рекламу № 765 від 18.08.2025 р., яким на ФОП ОСОБА_1 накладено штраф у розмірі 1700 грн.
Рішенням Харківського окружного адміністративного суду від 21.01.2026 р. позов задоволено. 
Не погодившись із рішенням суду першої інстанції, відповідач подав апеляційну скаргу, в якій, посилаючись на порушення судом першої інстанції норм матеріального та процесуального права, просив скасувати рішення Харківського окружного адміністративного суду від 21.01.2026 р. та прийняти рішення, яким відмовити в задоволенні позову. 
В обґрунтування вимог апеляційної скарги апелянт посилається на порушення судом першої інстанції норм матеріального та процесуального права, а саме: вимог Закону України «Про рекламу», Закону України «Про захист прав споживачів», Закону України «Про основні засади державного нагляду (контролю) у сфері господарської діяльності», Кодексу адміністративного судочинства України та на не відповідність висновків суду обставинам справи.
Позивачка подала до суду апеляційної інстанції письмовий відзив на апеляційну скаргу, в якому, посилаючись на законність та обґрунтованість рішення суду першої інстанції, просила апеляційну скаргу залишити без задоволення, а рішення суду першої інстанції залишити без змін.
Відповідно до п. 3 ч. 1 ст. 311 Кодексу адміністративного судочинства України, суд апеляційної інстанції розглядає справу в порядку письмового провадження за наявними у справі матеріалами, фіксування судового засідання за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснюється.
Суд, перевіривши підстави для апеляційного перегляду, вважає, що вимоги апеляційної скарги не підлягають задоволенню з наступних підстав.
Згідно із ст. 308 Кодексу адміністративного судочинства України, суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними у ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги.
Судовим розглядом встановлено, що ФОП ОСОБА_1 є суб`єктом підприємницької діяльності, основний КВЕД 56.10 - Діяльність ресторанів, надання послуг мобільного харчування та здійснює свою діяльність у кафе « ІНФОРМАЦІЯ_1 » за адресою: АДРЕСА_1 .
30.05.2025 р. Головне управління Держпродспоживслужби в Харківській області надіслало на юридичну адресу позивача вимогу № 5.4-057/2/8641-25 щодо надання пояснень стосовно розміщеної реклами, документів щодо вартості розповсюдженої реклами, та/або виготовлення реклами, та/або вартості розповсюдження реклами, документів, що підтверджують факт оплати за виготовлену рекламу (макетів реклами, тощо), акти виконаних робіт, іншу інформацію, що може мати істотне значення для прийняття відповідачем рішення та запропоновано з`явитися за адресою: АДРЕСА_2 у триденний термін з дня отримання даної вимоги для надання письмових пояснень щодо розміщеної реклами про вакансію (прийом на роботу) прибиральниці - посудомийниці у кафе « ІНФОРМАЦІЯ_1 » за вищевказаною адресою.
Відповідачем 18.08.2025 р. складені протоколи засідання стосовно справи про порушення законодавства про рекламу № 783, № 757 відносно ФОП ОСОБА_1 . 
Рішенням від 18.08.2025 р. № 764 про накладення штрафу за порушення законодавства про рекламу на ФОП ОСОБА_1 накладено штраф в розмірі 1700 грн. за те, що під час здійснення контролю за дотриманням законодавства про рекламу щодо захисту прав споживачів реклами ФОП ОСОБА_1 на підставі матеріалів справи та протоколу засідання від 28.07.2025 р. № 715 встановлено, що рекламодавцем ФОП ОСОБА_1 розміщувалась на сайті пошуку вакансій Robota, та за посиланням: ІНФОРМАЦІЯ_2 реклама (прийом на роботу) про вакансію прибиральниці - посудомийниці у кафе « ІНФОРМАЦІЯ_1 » за адресою: АДРЕСА_1 , такого змісту: «Кафе «Хороші сусіди» запрошує на роботу прибиральницю-посудомийницю у м. Харків. Обов`язки: прибирання посуду та технічного інвентарю: збереження чистоти на кухні та в приміщеннях закладу: дотримання санітарних норм і правил. Вимоги до кандидатів: бажання працювати в команді; відповідальність та уважність до дрібниць; готовність працювати в режимі змінності», в якій недотримані встановлені законом вимоги щодо змісту реклами, оскільки рекламне оголошення містить дискримінаційну вимогу за ознакою статті (прибиральниця-посудомийниця), з ознаками порушення п. 2 ч. 1 ст. 8 та Закону України «Про рекламу», від 03.07.1996 №270/96-BР із змінами та доповненнями.
Рішенням № 765 про накладення штрафу за порушення законодавства про рекламу, на ФОП ОСОБА_1 накладено штраф в розмірі 1700 грн. за те, що рекламодавцем ФОП ОСОБА_1 не було надано документів, пояснень, необхідних для здійснення повноважень щодо контролю за дотриманням вимог законодавства про рекламу, стосовно розміщення на сайті пошуку вакансій Robota.ua за посиланням: https://robota/ua, реклами (прийом на роботу) про вакансію прибиральниці - посудомийниці у кафе «Хороші сусіди» за адресою: м. Харків, проспект Аерокосмічний 41/2, такого змісту: «Кафе «Хороші сусіди» запрошує на роботу прибиральницю-посудомийницю у м. Харків. Обов`язки: прибирання посуду та технічного інвентарю; збереження чистоти на кухні та в приміщеннях закладу: дотримання санітарних норм і правил. Вимоги до кандидатів: бажання працювати в команді; відповідальність та уважність до дрібниць; готовність працювати в режимі змінності», що є порушенням абз. 1 ч. 2 ст. 26 Закону України від 03.07.1996 р. № 270/96-ВР «Про рекламу».
Не погодившись із вищевказаними рішеннями відповідача, позивачка звернулася до суду з цим позовом. 
Задовольняючи позовні вимоги, суд першої інстанції виходив з того, що оскаржувані рішення про накладення штрафу за порушення законодавства про рекламу необґрунтовані, у зв`язку з чим підлягають скасуванню. 
Суд апеляційної інстанції погоджується з таким висновком суду першої інстанції з наступних підстав.
Згідно із ч. 2 ст. 19 Конституції України, органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.
Засади рекламної діяльності в Україні визначає Закон України "Про рекламу" від 03.07.1996 р. № 270/96-ВР (в подальшому – Закон № 270/96-ВР), який також регулює відносини, що виникають у процесі виробництва, розповсюдження та споживання реклами.
Відповідно до ч. 1 ст. 26 Закону № 270/96-ВР, контроль за дотриманням законодавства України про рекламу здійснюють у межах своїх повноважень, зокрема, центральний орган виконавчої влади, що реалізує державну політику у сфері державного контролю за додержанням законодавства про захист прав споживачів, - щодо захисту прав споживачів реклами (у тому числі щодо спорудження житлового будинку), а також щодо виконання вимог частини десятої статті 8 цього Закону, крім випадків, якщо зазначена реклама є рекламою азартних ігор та організаторів азартних ігор.
Згідно з ч. 2 ст. 26 Закону № 270/96-ВР, на вимогу органів державної влади, на які згідно із законом покладено контроль за дотриманням вимог законодавства про рекламу, за фактом виявлення такими органами порушення або в ході розгляду повідомлення (звернення, скарги, заяви тощо) третіх осіб про порушення вимог законодавства про рекламу рекламодавці, виробники та розповсюджувачі реклами зобов`язані надавати документи, усні та/або письмові пояснення, відео- та аудіозаписи, а також іншу інформацію, що стосуються виявленого порушення чи повідомлення про нього та необхідні для здійснення такими органами повноважень щодо державного контролю. Крім того, відповідний орган державної влади має право: вимагати від рекламодавців, виробників та розповсюджувачів реклами усунення виявлених порушень вимог законодавства; вимагати припинення дій, що перешкоджають здійсненню державного контролю; надавати (надсилати) рекламодавцям, виробникам та розповсюджувачам реклами обов`язкові для виконання приписи про усунення порушень; приймати рішення про визнання реклами недобросовісною, прихованою, про визнання порівняння в рекламі неправомірним з одночасним зупиненням її розповсюдження; приймати рішення про зупинення розповсюдження відповідної реклами. Органи державної влади зобов`язані повідомляти рекламодавців, виробників та розповсюджувачів реклами про розгляд справ про порушення ними вимог законодавства про рекламу не менше ніж за п`ять робочих днів до дати розгляду справи.
Відповідно до ч. 3 ст. 26 Закону № 270/96-ВР, рекламодавці, виробники та розповсюджувачі реклами під час розгляду питання про порушення цього Закону мають право: бути присутніми на засіданні державного органу під час розгляду питання про порушення ними цього Закону; подавати необхідні документи, давати пояснення; отримувати копію протоколу засідання та рішення державного органу, прийнятого щодо них; оскаржувати дії чи бездіяльність зазначеного державного органу та його посадових осіб до суду.
Згідно з пунктом 1 Положення про Державну службу України з питань безпечності харчових продуктів та захисту споживачів, затвердженого Постановою Кабінету Міністрів України від 02.09.2015 р. за № 667 (в подальшому – Положення), Державна служба України з питань безпечності харчових продуктів та захисту споживачів (Держпродспоживслужба) є центральним органом виконавчої влади, діяльність якого спрямовується і координується Кабінетом Міністрів України та який реалізує державну політику у галузі ветеринарної медицини, сферах безпечності та окремих показників якості харчових продуктів, карантину та захисту рослин, ідентифікації та реєстрації тварин, санітарного законодавства, санітарного та епідемічного благополуччя населення (крім виконання функцій з реалізації державної політики у сфері епідеміологічного нагляду (спостереження) та у сфері гігієни праці та функцій із здійснення дозиметричного контролю робочих місць і доз опромінення працівників), з контролю за цінами, попередження та зменшення вживання тютюнових виробів та їх шкідливого впливу на здоров`я населення, метрологічного нагляду, ринкового нагляду в межах сфери своєї відповідальності, насінництва та розсадництва (в частині сертифікації насіння і садивного матеріалу), реєстрації та обліку машин в агропромисловому комплексі, державного нагляду (контролю) у сфері агропромислового комплексу, державного нагляду (контролю) у сферах охорони прав на сорти рослин, насінництва та розсадництва, державного контролю за додержанням законодавства про захист прав споживачів і рекламу в цій сфері, за якістю зерна та продуктів його переробки, державного нагляду (контролю) за додержанням заходів біологічної і генетичної безпеки щодо сільськогосподарських рослин під час створення, дослідження та практичного використання генетично модифікованого організму у відкритих системах на підприємствах, в установах та організаціях агропромислового комплексу незалежно від їх підпорядкування і форми власності, здійснення радіаційного контролю за рівнем радіоактивного забруднення сільськогосподарської продукції і продуктів харчування.
Пунктом 7 цього Положення передбачено, що Держпродспоживслужба здійснює свої повноваження безпосередньо та через свої територіальні органи.
Механізм накладення Держпродспоживслужбою та її територіальними органами на рекламодавців, виробників реклами та розповсюджувачів реклами (далі - суб`єкт реклами) штрафів за порушення законодавства про рекламу (крім штрафів, накладення яких належить виключно до компетенції Національної ради з питань телебачення і радіомовлення, Антимонопольного комітету, КРАІЛ, Національного банку) визначає Порядок накладення штрафів за порушення законодавства про рекламу, затверджений постановою Кабінету Міністрів України від 26.05.2004 р № 693 (в подальшому – Порядок № 693).
Порядок № 693 визначає механізм накладення Держпродспоживслужбою та її територіальними органами на рекламодавців, виробників реклами та розповсюджувачів реклами (далі - суб`єкт реклами) штрафів за порушення законодавства про рекламу (крім штрафів, накладення яких належить виключно до компетенції Національної ради з питань телебачення і радіомовлення, Антимонопольного комітету, КРАІЛ, Національного банку), однак саму процедуру проведення такого державного контролю не встановлює та відповідно не врегульовує порядку здійснення заходів державного нагляду (контролю).
Правові та організаційні засади, основні принципи і порядок здійснення державного нагляду (контролю) у сфері господарської діяльності, повноваження органів державного нагляду (контролю), їх посадових осіб і права, обов`язки та відповідальність суб`єктів господарювання під час здійснення державного нагляду (контролю) визначає Закон України «Про основні засади державного нагляду (контролю) у сфері господарської діяльності» від 05.04.2007 р. № 877-V (в подальшому – Закон № 877-V).
Відповідно до ст. 1 Закону № 877-V, державний нагляд (контроль) - діяльність уповноважених законом центральних органів виконавчої влади, їх територіальних органів, державних колегіальних органів, органів виконавчої влади Автономної Республіки Крим, місцевих державних адміністрацій, органів місцевого самоврядування (далі - органи державного нагляду (контролю)) в межах повноважень, передбачених законом, щодо виявлення та запобігання порушенням вимог законодавства суб`єктами господарювання та забезпечення інтересів суспільства, зокрема належної якості продукції, робіт та послуг, допустимого рівня небезпеки для населення, навколишнього природного середовища; заходи державного нагляду (контролю) - планові та позапланові заходи, які здійснюються у формі перевірок, ревізій, оглядів, обстежень та в інших формах, визначених законом.
Суд апеляційної інстанції зазначає, що норми Закону № 877-V не містять обмежень щодо поширення його дії на перевірки у сфері контролю за додержанням законодавства про рекламу. Водночас, Закон № 270/96-ВР не містить правових норм, що встановлюють спосіб, порядок та форми здійснення державного нагляду (контролю) за дотриманням законодавства про рекламу.
Діяльність з контролю за додержанням законодавства про рекламу є видом державного нагляду (контролю), у зв`язку з чим відповідач зобов`язаний дотримуватися вимог Закону № 877-V.
При здійсненні заходів державного нагляду (контролю) за дотриманням законодавства про рекламу відповідач, як суб`єкт владних повноважень, має дотримуватись вимог до проведення таких заходів і порядку, встановлених Законом № 877-V, а саме: видати наказ (рішення, розпорядження), який має містити найменування суб`єкта господарювання, щодо якого буде здійснюватися захід, та предмет перевірки (частина перша статті 7 Закону № 877-V); на підставі наказу (рішення, розпорядження) оформити посвідчення (направлення) на проведення заходу державного нагляду (контролю), яке має бути підписане керівником органу державного нагляду (контролю) (головою державного колегіального органу) або його заступником (членом державного колегіального органу) із зазначенням прізвища, ім`я та по батькові і засвідчене печаткою; посвідчення (направлення) повинно містити передбачену Законом №877-V інформацію, в тому числі, підстави для здійснення заходу (частина друга, третя статті 7 Закону № 877-V); перед початком здійснення заходу пред`явити керівнику суб`єкта господарювання - юридичної особи, її відокремленого підрозділу або уповноваженій ним особі посвідчення (направлення) та службове посвідчення, що засвідчує посадову особу органу державного нагляду (контролю), і надати суб`єкту господарювання копію посвідчення (направлення) (частина п`ята статті 7 Закону № 877-V).
Аналогічний висновок щодо застосування норм матеріального права, викладений в постанові Верховного Суду від 17.01.2023 р. у справі № 826/9936/17.
Згідно з п. 1 Положення про Державну службу України з питань безпечності харчових продуктів та захисту споживачів, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України № 667 від 02.09.2015 р. (в подальшому – Положення № 667), Державна служба України з питань безпечності харчових продуктів та захисту споживачів (Держпродспоживслужба) є центральним органом виконавчої влади, діяльність якого спрямовується і координується Кабінетом Міністрів України та який реалізує державну політику у галузі, зокрема, попередження та зменшення вживання тютюнових виробів та їх шкідливого впливу на здоров`я населення, державного контролю за додержанням законодавства про захист прав споживачів і рекламу в цій сфері.
Відповідно до п.п. 2, 4 п. 3 Положення № 667, до основних завдань Держпродспоживслужби віднесено, зокрема, здійснення відповідно до закону державного нагляду (контролю) за дотриманням законодавства про рекламу в частині захисту прав споживачів реклами; здійснення ринкового нагляду в межах сфери своєї відповідальності.
На виконання п.п. 8 п. 6 Положення № 667 Держпродспоживслужба для виконання покладених на неї завдань має право здійснювати заходи державного нагляду (контролю) відповідно до закону.
Частиною 1 статті 2 Закону №877 встановлено, що дія цього Закону поширюється на відносини, пов`язані зі здійсненням державного нагляду (контролю) у сфері господарської діяльності. Державний контроль дотримання вимог законодавства у сфері попередження та зменшення вживання тютюнових виробів та їх шкідливого впливу на здоров`я населення відбувається відповідно до цього Закону.
Згідно з п. 1-3 ст. 6 Закону № 877, підставами для здійснення позапланових заходів є, зокрема, звернення фізичної особи (фізичних осіб) про порушення, що спричинило шкоду її (їхнім) правам, законним інтересам, життю чи здоров`ю, навколишньому природному середовищу чи безпеці держави, з додаванням документів чи їх копій, що підтверджують такі порушення (за наявності).
Позаплановий захід у такому разі здійснюється територіальним органом державного нагляду (контролю) за наявністю погодження центрального органу виконавчої влади, що реалізує державну політику у відповідній сфері державного нагляду (контролю), або відповідного державного колегіального органу.
Центральним органом виконавчої влади, що реалізує державну політику у галузі, попередження та зменшення вживання тютюнових виробів та їх шкідливого впливу на здоров`я населення, державного контролю за додержанням законодавства про захист прав споживачів і рекламу в цій сфері є Державна служба України з питань безпечності харчових продуктів та захисту споживачів.
Указом Президента України № 64/2022 від 24.02.2022 р. в Україні введено воєнний стан із 05 год 30 хв 24.02.2022 р., який неодноразово продовжувався та діяв на час перевірки.
Відповідно до п.1 Постанови Кабінету Міністрів України від 13.03.2022 р. № 303 «Про припинення заходів державного нагляду (контролю) в умовах воєнного стану» (в подальшому – Постанова № 303), припинено проведення планових та позапланових заходів державного нагляду (контролю) на період воєнного стану, введеного Указом Президента України № 64/2022 від 24.02.2022 р. 
Згідно з п. 2 Постанови № 303, за наявності загрози, що має негативний вплив на права, законні інтереси, життя та здоров`я людини, захист навколишнього природного середовища та забезпечення безпеки держави, а також для виконання міжнародних зобов`язань України протягом періоду воєнного стану дозволено здійснення позапланових заходів державного нагляду (контролю) на підставі рішень центральних органів виконавчої влади, що забезпечують формування державної політики у відповідних сферах.
Відповідно до ст. 7 Закону № 2899-IV, державну політику щодо попередження та зменшення вживання тютюнових виробів і їх шкідливого впливу на здоров`я населення відповідно до закону формує центральний орган виконавчої влади, що забезпечує формування державної політики у сфері охорони здоров`я.
Аналіз вищевказаних норм законодавства вказує, що рішення Держпродспоживслужби про накладення штрафу повинні прийматися на підставі фактичного проведення планового або позапланового заходу державного нагляду (контролю), на підставі наказу (рішення, розпорядження) про проведення відповідного заходу державного нагляду (контролю), зі складенням акта з використанням уніфікованої форми акта.
Крім того, на час дії на території України воєнного стану припинено проведення планових та позапланових заходів державного нагляду (контролю). Можливість проведення таких заходів передбачена лише за наявності рішення центрального органу виконавчої влади, що забезпечує формування державної політики у відповідній сфері.
Аналогічний висновок щодо застосування норм матеріального права, викладений в постанові Верховного Суду від 20.01.2025 р. у справі № 140/1046/24.
Судовим розглядом встановлено, що оскаржувані рішення про накладення штрафів за порушення законодавства про рекламу, винесені на підставі Закону № 270/96-ВР та Порядку № 693 прийняті без фактичного проведення планового або позапланового заходу державного нагляду (контролю), за відсутності наказу (рішення, розпорядження) про проведення відповідного заходу державного нагляду (контролю), без складення акта з використанням уніфікованої форми акта.
Суд апеляційної інстанції зазначає, що діяльність відповідача з контролю за додержанням законодавства про рекламу є видом державного нагляду (контролю), у звязку з чим відповідач зобов`язаний дотримуватися вимог Закону № 877-V, проте, відповідачем ні до суду першої інстанції, ні до суду апеляційної інстанції не надано доказів проведення заходу державного контролю на підставі відповідного наказу та матеріали справи не містять акту перевірки.
Таким чином, суд апеляційної інстанції вважає, що оскаржувані рішенні необґрунтовані, у зв`язку з чим підлягають скасуванню, оскільки відповідачем під час їх прийняття порушено вимоги Закону № 877-V.
Доводи апелянта, щодо застосування у спірних правовідносинах висновків, викладених в рішенні Верховного Суду від 07.04.2025 у справі № 280/275/24, суд апеляційної інстанції вважає помилковими, оскільки вони не є релевантними спірним правовідносинам. 
Інші доводи апеляційної скарги зазначених вище висновків суду першої інстанції не спростовують і не дають підстав для висновку, що судом першої інстанції при розгляді справи неправильно застосовано норми матеріального права, які регулюють спірні правовідносини, чи порушено норми процесуального права.
Відповідно до п. 30. Рішення Європейського Суду з прав людини у справі "Hirvisaari v. Finland" від 27 вересня 2001 р., рішення судів повинні достатнім чином містити мотиви, на яких вони базуються для того, щоб засвідчити, що сторони були заслухані, та для того, щоб забезпечити нагляд громадськості за здійсненням правосуддя.
При прийнятті рішення у даній справі суд врахував позицію Європейського суду з прав людини (в аспекті оцінки інших аргументів учасників справи), сформовану, зокрема у справах Салов проти України (заява № 65518/01; від 6 вересня 2005 року; пункт 89), Проніна проти України (заява № 63566/00; 18 липня 2006 року; пункт 23) та Серявін та інші проти України (заява № 4909/04; від 10 лютого 2010 року; пункт 58): принцип, пов`язаний з належним здійсненням правосуддя, передбачає, що у рішеннях судів та інших органів з вирішення спорів мають бути належним чином зазначені підстави, на яких вони ґрунтуються; хоча пункт 1 статті 6 Конвенції зобов`язує суди обґрунтовувати свої рішення, його не можна тлумачити як такий, що вимагає детальної відповіді на кожен аргумент; міра, до якої суд має виконати обов`язок щодо обґрунтування рішення, може бути різною в залежності від характеру рішення (рішення у справі Руїс Торіха проти Іспанії (RuizTorija v. Spain) серія A. 303-A; 09 грудня 1994 року, пункт 29).
Пунктом 41 висновку № 11 (2008) Консультативної ради європейських суддів до уваги Комітету Міністрів Ради Європи щодо якості судових рішень визначено, що обов`язок суддів наводити підстави для своїх рішень не означає необхідності відповідати на кожен аргумент захисту на підтримку кожної підстави захисту. Обсяг цього обов`язку може змінюватися залежно від характеру рішення. Згідно з практикою Європейського суду з прав людини очікуваний обсяг обґрунтування залежить від різних доводів, що їх може наводити кожна зі сторін, а також від різних правових положень, звичаїв та доктринальних принципів, а крім того, ще й від різних практик підготовки та представлення рішень у різних країнах. З тим, щоб дотриматися принципу справедливого суду, обґрунтування рішення повинно засвідчити, що суддя справді дослідив усі основні питання, винесені на його розгляд.
Із врахуванням такого підходу Європейського суду з прав людини до оцінки аргументів сторін, суд апеляційної інстанції вважає, що ключові аргументи апеляційної скарги отримали достатню оцінку. 
Інші доводи і заперечення сторін на висновки суду апеляційної інстанції не впливають.
Відповідно до ст. 316 Кодексу адміністративного судочинства України, суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а рішення Харківського окружного адміністративного суду від 21.01.2026 р. – без змін, оскільки суд першої інстанції правильно встановив обставини справи та ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.
Керуючись ст. ст. 243, 308, 316, 322, 325, 326, 328, 329 Кодексу адміністративного судочинства України, суд, - 

ПОСТАНОВИВ:

Апеляційну скаргу Головного управління Держпродспоживслужби в Харківській області - залишити без задоволення.
Рішення Харківського окружного адміністративного суду від 21.01.2026 р. по справі № 520/26058/25 - залишити без змін. 
Постанова набирає законної сили з дати її ухвалення та не може бути оскаржена у касаційному порядку до Верховного Суду.

Головуючий суддя 		О.В. Присяжнюк 	
Судді	   	О.А. Спаскін   Л.В. Любчич