Справа № 591/2104/26
Провадження № 2/591/768/26

Р І Ш Е Н Н Я
І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

04 травня 2026 року Зарічний районний суд м. Суми в складі:
головуючого в особі судді - КЛИМЕНКО А.Я.
при секретарі - Устименко М.В.
розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду м. Суми цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 
про визнання квартири особистою приватною власністю –
встановив:
Позивач ОСОБА_1 звернувся до суду з позовом, в якому просить суд визнати за ним право особистої приватної власності на квартиру, розташовану за адресою: АДРЕСА_1 , реєстраційний номер об`єкта нерухомого майна 3227240559080. Свої позовні вимоги мотивує тим, що 29 квітня 1995 року він та ОСОБА_2 зареєстрували шлюб у Відділі реєстрації актів громадянського стану Луганської міської ради, про що було складено актовий запис №238 та видано Свідоцтво про укладення шлюбу серії НОМЕР_1 . Рішенням Артемівського районного суду м. Луганська від 22 квітня 2009 року у справі №2-2100/09 шлюб між сторонами було розірвано. Під час перебування у шлюбі, 02 листопада 2006 року, на ім`я Позивача було видано Свідоцтво про право власності на нерухоме майно – квартиру, розташовану за адресою: АДРЕСА_1 . Зазначене майно було набуте за час шлюбу, однак придбане виключно за його особисті кошти, які належали йому на праві особистої приватної власності. Відповідач участі у фінансуванні придбання квартири не брала, спільні кошти подружжя для її набуття не використовувалися. У 2006 році Позивач уклав договір на пайову участь у будівництві з Управлінням капітального будівництва ВАТ «Сумбуд» та на виконання його умов самостійно й у повному обсязі сплатив пайовий внесок у розмірі 222784 грн.. Джерелом цих коштів були особисті грошові заощадження Позивача, які він отримав у дар від своєї матері, яка на теперішній час померла.
Представник позивача ОСОБА_1 - адвокат Кузнецов А.С. в письмовій заяві позов підтримав повністю, просить суд позов задовольнити та слухати справу у його відсутність та відсутність позивача.
Відповідачка ОСОБА_2 позовні вимоги визнала у повному обсязі, просила суд задовольнити позовні вимоги та слухати справу у її відсутність. 
Відповідно до ч. 3 ст. 200 ЦПК України за результатами підготовчого судового засідання суд ухвалює рішення у випадку визнання позову відповідачем.
Відповідно до ч. 2 ст. 247 ЦПК України фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснюється, так як розгляд справи здійснюється судом за відсутності учасників справи.
Відповідно до ч. 1 ст. 206 ЦПК України позивач може відмовитися від позову, а відповідач визнати позов на будь-якій стадії провадження у справі, зазначивши про це в заяві по суті справи або в окремій письмовій заяві.
За нормами ч. 4 ст. 206 ЦПК України у разі визнання відповідачем позову суд за наявності для того законних підстав ухвалює рішення про задоволення позову.
Суд, дослідивши матеріали справи, дійшов висновку про наявність підстав для задоволення позову, виходячи з наступного:
Судом встановлено, що 29 квітня 1995 року між ОСОБА_1 та ОСОБА_2 було зареєстровано шлюб Відділом реєстрації актів громадянського стану Луганської міської ради, про що складено актовий запис №238.
Рішенням Артемівського районного суду м. Луганська від 22 квітня 2009 року у справі №2-2100/09 шлюб між сторонами було розірвано.
У період перебування сторін у шлюбі, 02 листопада 2006 року, ОСОБА_1 було видано свідоцтво про право власності на нерухоме майно – квартиру, розташовану за адресою: АДРЕСА_1 . В 2006 році Позивач уклав договір на пайову участь у будівництві з Управлінням капітального будівництва ВАТ «Сумбуд», відповідно до умов якого ним за особисті кошти та в повному обсязі було сплачено пайовий внесок у розмірі 222784 грн.. 
Норми Сімейного кодексу України у статтях 57, 60 встановлюють загальні принципи нормативно-правового регулювання відносин подружжя з приводу належного їм майна, згідно з якими: 1) майно, набуте подружжям за час шлюбу, належить їм на праві спільної власності; 2) майно, набуте кожним із подружжя до шлюбу, є особистою приватною власністю кожного з них.
Об`єктом права спільної сумісної власності подружжя може бути будь-яке майно, за винятком виключеного з цивільного обороту (стаття 61 СК України).
З метою збереження балансу інтересів подружжя, дотримуючись принципів добросовісності, розумності і справедливості Сімейний кодекс України містить винятки із загального правила.
Зокрема, відповідно до пункту 3 частини першої статті 57 Сімейного кодексу України особистою приватною власністю дружини, чоловіка є майно, набуте нею/ним за час шлюбу, але за кошти, які належали їй/йому особисто.
У постанові Верховного Суду у складі колегії суддів Другої судової палати Касаційного цивільного суду від 18 червня 2018 року у справі № 711/5108/17 (провадження № 61-1935св18) зроблено висновок щодо застосування пункту 3 частини першої статті 57 Сімейного кодексу України та вказано, що «у випадку набуття одним із подружжя за час шлюбу майна за власні кошти, таке майно є особистою приватною власністю».
Підстави набуття права спільної сумісної власності подружжя визначені у статті 60 СК України.
За змістом цієї норми належність майна до спільної сумісної власності подружжя визначається не тільки фактом придбання його за час шлюбу, але і спільністю участі подружжя коштами або працею в набутті майна.
Аналогічна правова позиція викладена в постанові Верховного Суду від- 27 травня 2020 року, справа № 279/4963/16-ц, та в постанові Верховного Суду від 22 січня 2020 року, справа № 711/2302/18.
Встановивши, що спірна квартира придбана Позивачем ОСОБА_1  у період перебування у зареєстрованому шлюбі із Відповідачем ОСОБА_2 , проте за власні кошти, суд дійшов висновку про визнання за ним права особистої власності на квартиру за адресою: АДРЕСА_1 , реєстраційний номер об`єкта нерухомого майна 3227240559080.
Відповідно до вимог ч. 1 ст. 142 ЦПК України та ч. 3 ст. 7 Закону України «Про судовий збір» у разі укладення мирової угоди до прийняття рішення у справі судом першої інстанції, відмови позивача від позову, визнання позову відповідачем до початку розгляду справи по суті суд у відповідній ухвалі чи рішенні у порядку, встановленому законом, вирішує питання про повернення позивачу з державного бюджету 50 відсотків судового збору, сплаченого при поданні позову.
З матеріалів справи вбачається, що позивачем за позовну вимогу про визнання квартири особистою приватною власністю і при пред`явленні даного позову ним було сплачено судовий збір у розмірі 13312,00 грн.. 
Відповідач ОСОБА_2 визнала позов у даній справі до початку розгляду по суті. У такому випадку із відповідача стягується лише 50 відсотків судового збору сплаченого позивачем за подання позовної вимоги про визнання квартири особистою приватною власністю 6656,00 грн (50% від 13312,00 грн).
При цьому, позивачу з державного бюджету повертається 50 відсотків судового збору, який був ним сплачений при поданні позову про визнання квартири особистою приватною власністю 6656,00 грн (50% від 13312,00 грн).
На підставі викладеного, керуючись ст. ст. 7, 57, 60 Сімейного кодексу України, ст. ст. 16, 328, 392 ЦК України, ст. ст. 12, 13, 76-81, 247, 206, 263-265 ЦПК України, суд -

ВИРІШИВ :

Позовні вимоги ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про визнання квартири особистою приватною власністю - задоволити.
Визнати за ОСОБА_1 ( ІНФОРМАЦІЯ_1 , зареєстроване місце проживання: АДРЕСА_1 , РНОКПП НОМЕР_2 ) право особистої приватної власності на квартиру АДРЕСА_2 . 
Повернути на користь ОСОБА_1 ( ІНФОРМАЦІЯ_1 , зареєстроване місце проживання: АДРЕСА_1 , РНОКПП: НОМЕР_2 ) з державного бюджету 50% судового збору, сплаченого згідно з платіжною інструкцією №1.548773281.1 від 26.02.2026 року в розмірі 6656,00 грн..
Рішення суду може бути оскаржено до Сумського апеляційного суду, шляхом подачі апеляційної скарги протягом 30 днів з дня проголошення. В разі проголошення вступної та резолютивної частини або розгляду справи без повідомлення (виклику) учасників справи, в той же строк з дня складання повного судового рішення. Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги, якщо скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після розгляду справи апеляційним судом.
Повний текст судового рішення виготовлено 11 травня 2026 року.

СУДДЯ А.Я. КЛИМЕНКО