Справа № 149/3445/25
Провадження №2/149/182/26 
Номер рядка звіту 61
Р І Ш Е Н Н Я 
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

15.06.2026 р. м. Хмільник

Хмільницький міськрайонний суд Вінницької області в складі:
головуючого судді Олійника І. В.,
за участі секретаря Янюк А. Й.,
сторін:
позивача – ОСОБА_1 , її представника адвоката Адамчука П. Б.
представника відповідача 1 - адвоката Поворознюка Б. М. 
відповідачів – ОСОБА_2 , ОСОБА_3 
розглянувши у відкритому судовому засіданні в м. Хмільник цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_4 (відповідач 1), ОСОБА_5 (відповідач 2), ОСОБА_3 (відповідач 3), ОСОБА_6 (відповідач 4), ОСОБА_7 (відповідач 5), ОСОБА_2 (відповідач 6), ОСОБА_7 (відповідач 7), ОСОБА_8 (відповідач 8), третя особа: Хмільницький відділ державної реєстрації актів цивільного стану у Хмільницькому районі Вінницької області Хмельницького міжрегіонального управління юстиції Міністерства юстиції України про встановлення факту, що має юридичне значення та визнання права власності, 

ВСТАНОВИВ:
ОСОБА_1 заявила позов до ОСОБА_4 (відповідач 1), ОСОБА_5 (відповідач 2), ОСОБА_3 (відповідач 3), ОСОБА_6 (відповідач 4), ОСОБА_7 (відповідач 5), ОСОБА_2 (відповідач 6), ОСОБА_7 (відповідач 7) ОСОБА_8 (відповідач 8), третя особа: Хмільницький відділ ДАРЦС у Хмільницькому районі про встановлення факту того, що ОСОБА_9 , ІНФОРМАЦІЯ_1 був батьком і визнавав своє батьківство щодо ОСОБА_1 , внесення змін до актового запису про народження позивача із зазначенням її батьком ОСОБА_9 , а також про визнання за позивачем права власності на спадкове майно: житловий будинок АДРЕСА_1 . 
Короткий зміст заявлених вимог
Позов мотивований тим, що на час народження позивача її батьки ОСОБА_10 та ОСОБА_9 не перебували у зареєстрованому шлюбі, а тому мати записала доньку на своє прізвище, відомості про батька в актовому записів про народження не зазначені. ІНФОРМАЦІЯ_2 помер батько позивача, після котрого до успадкування залишився житловий будинок. Спадщину після батька прийняла позивач, оскільки на час його смерті була зареєстрована та проживала з ним у вказаному будинку. Проте, оформити спадщину позивач немає можливості, оскільки нотаріусом роз`яснено необхідність встановлення батьківства. На підтвердження того, що ОСОБА_9 визнавав своє батьківство позивач надає витяги з особового рахунку, витяги з погосподарської книги за різні роки, довідки Уланівської сільської ради, а також висновок молекулярно-генетичного експертного дослідження від 29.09.2025, яким підтверджено, що позивач та ОСОБА_2 (відповідач 6) мають спільного біологічного батька.
Рух справи
Ухвалою суду від 18.11.2025 відкрито загальне позовне провадження, призначено підготовче засідання.
Ухвалою суду від 18.02.2026 клопотання позивача задоволено, витребувано у нотаріальній конторі інформацію, витребувано у Хмільницькому відділі ДРАЦС засвідчену копію актового запису, задоволено заяву про виклик свідків. 
16.03.2026 позивач подала заяву про зміну предмета позову та просить встановити факт визнання батьківства ОСОБА_9 стосовно позивача, внести зміни до актового запису зазначивши відомості про її батька ОСОБА_9 , визнати за нею право власності на житловий будинок АДРЕСА_1 .
Ухвалою від 16.03.2026 відмовлено відповідачці 1 у задоволенні клопотання про призначення експертизи, закрито підготовче провадження та призначено справу до судового розгляду.
Позиція сторін
Позивач, представник позивача у судовому засіданні підтримали заявлені позовні вимоги з урахування заяви про зміну позову.
Відповідач 1 та її представник у судових засіданнях заперечили проти задоволення позову, як безпідставного, оскільки за життя ОСОБА_9 визнав своє батьківство стосовно інших дітей, за виключенням позивача. Висновок генетичного дослідження складений фахівцем, який не має кваліфікації експерта, а тому цей висновок є недопустимим доказом. Відсутні підстави для визнання права власності на житловий будинок, оскільки наявності перешкод в оформлення спадкового майна в нотаріальному порядку позивачем не доведено. Відсутні відомості про земельну ділянку на якій розташований цей будинок, а також про інше спадкове майно. 
Відповідач 3 позов визнав та пояснив, що батько визнавав позивача своєю донькою, вона також проживала з батьками близько 30 років. Батьки хотіли, щоб ОСОБА_1 була біля них та доглядала їх. Батько ніколи не говорив, що ОСОБА_11 не його донька. Орієнтовно до 1982 року всі діти були на прізвищі ОСОБА_12 , а потім змінили його на ОСОБА_13 , а ОСОБА_11 не змінювала, оскільки вже була заміжня та взяла прізвище чоловіка. 
Відповідач 6 у судовому засіданні визнав всі заявлені позовні вимоги.
Відповідачі 2, 4, 5 у судові засідання не з`явилися, подали заяви про розгляд справи у їх відсутність, позовні вимоги не визнають, заперечують проти задоволення позову.
Представник відповідача 5 не з`явилася, у заяві від 14.06.2026 просить здійснювати розгляд справи у її відсутність.
Відповідачі 7, 8 не з`явилися, про причини неявки суд не повідомили. Про дату, час і місце розгляду справи повідомлялися завчасно і належним чином.
Представник третьої особи у судове засідання не з`явився, подав письмові пояснення про те, що не заперечує проти задоволення позову, повідомивши, що актовий запис про народження позивача № 16 складено 02.03.1960 року. 
Суд, дослідивши матеріали цивільної справи, оцінивши належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності, дійшов наступного висновку.
Фактичні обставини, встановлені судом
Виписками з погосподарських книг з 1961 року по 2015 рік підтверджено спільне проживання по АДРЕСА_1 , голови двору - ОСОБА_14 , ОСОБА_9 (син), ОСОБА_15 (невістка), внуків голови двору - ОСОБА_16 (1960 р.н.), ОСОБА_17 (1961 р.н.), ОСОБА_18 (1963 р.н.), ОСОБА_19 (1964 р.н.), ОСОБА_20 (1966 р.н.), ОСОБА_21 (1967 р.н.), ОСОБА_22 (1968 р.н.), ОСОБА_23 (1969 р.н.). З 1986 року головою двору був – ОСОБА_9 , прізвища його дружини, а також дітей ОСОБА_24 , ОСОБА_25 , ОСОБА_26 , ОСОБА_27 , ОСОБА_28 , ОСОБА_29 змінено на – ОСОБА_13 , прізвище ОСОБА_30 (дочка голови двору) змінено на ОСОБА_31 , також за цією адресою вказано проживання ОСОБА_32 (внук голови двору), ОСОБА_33 (внучка). З 1984 року зазначено проживання ОСОБА_9 , ОСОБА_34 , ОСОБА_1 (дочка), внуки – ОСОБА_35 , ОСОБА_36 . ОСОБА_34 померла 2012 року, після чого ОСОБА_1 та ОСОБА_37 проживали разом з ОСОБА_9 , який помер ІНФОРМАЦІЯ_3 (т. 1 а.с. 8, 12-30, 33). 
На житловий будинок АДРЕСА_1 складено техніний паспорт (т. 1 а.с. 9-11), вартість будинку 127180 грн (копія висновку т. 1 на а.с. 31).
ОСОБА_9 та ОСОБА_38 15.12.1981 зареєстрували шлюб, прізвище подружжя після укладення шлюбу – ОСОБА_13 ( т. 1. а.с. 32).
За змістом довідок Уланівської сільської ради № 145, № 144 від 04.02.2025 ОСОБА_9 являється власником житлового будинку АДРЕСА_1 , на день смерті був зареєстрований та проживав за цією адресою з донькою – ОСОБА_1 та онуком ОСОБА_39 ( т. 1 а.с. 34, 35).
Відповідно до висновку молекулярно-генетичного експертного дослідження № 49855 від 29.09.2025 складеного завлабораторією та директором ТОВ «Мама Папа» ймовірність того, що ОСОБА_2 , 1955 р.н. та ОСОБА_1 , 1960 р.н. мають спільного біологічного батька, складає 99,99% (т. 1 а.с. 37-56).
Копіює свідоцтва про народження та копією актового запису № 16 від 02.03.1960 про народження підтверджено, що ОСОБА_40 народилася ІНФОРМАЦІЯ_4 , мати – ОСОБА_34 , відомості про батька не зазначені (т. 1 а.с. 56, 215-216). Після укладення шлюбу 08.02.1980 року ОСОБА_41 змінила прізвище на ОСОБА_31 ( т. 1 а.с. 57, 58). Позивач з 24.06.1991 року зареєстрована за адресою АДРЕСА_1 (т. 1 а.с. 59).
Батьками ОСОБА_42 , 1968 р.н., є: ОСОБА_9 , ОСОБА_34 , 28.01.1982 внесено зміни до актового запису про її народження на підставі запису про визнання батьківства № 11 від 15.12.1982, змінено прізвище з ОСОБА_12 на ОСОБА_13 , по батькові на ОСОБА_43 (т. 1 а.с. 199, т. 2 а.с. 7-9), після укладення шлюбу 04.11.1994 змінено прізвище на ОСОБА_44 (т. 1 а.с. 200).
Спадкову справу після смерті ОСОБА_9 не заведено (т. 1 а.с. 219).
Відповідно до копії свідоцтва про народження ОСОБА_2 , його батьком є ОСОБА_9 (т. 1 а.с. 245).
Позиція суду та застосовані норми
Стосовно вимоги про визнання батьківства, внесення змін в актовий запис.
Згідно із ст. 15 ЦК України кожна особа має право на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання.
За змістом постановою Пленуму Верховного Суду України № 5 від 31.03.1995 року "Про судову практику в справах про встановлення фактів, що мають юридичне значення" роз`яснено підстави, за наявності яких розглядаються такі справи: 1) згідно із законом такі факти породжують юридичні наслідки, тобто від них залежить виникнення, зміна або припинення особистих чи майнових прав громадян; 2) чинним законодавством не передбачено іншого порядку їх встановлення; 3) заявник не має іншої можливості одержати або відновити загублений чи знищений документ, який посвідчує факт, що має юридичне значення; 4) встановлення факту не пов`язується з наступним вирішенням спору про право.
Згідно зі ст. 58 Конституції України закони та інші нормативно-правові акти не мають зворотної дії в часі, крім випадків, коли вони пом`якшують або скасовують відповідальність особи.
За загальним правилом дії законів та інших нормативно-правових актів у часі (частина перша статті 58 Конституції України) норми СК України застосовуються до сімейних відносин, які виникли після набрання ним чинності, тобто не раніше 01 січня 2004 року. Аналогічний висновок викладено у постановах Верховного Суду від 29 червня 2022 року у справі № 753/7478/18 та від 30.11.2023 у справі № 161/10712/21 .
При розгляді справ про встановлення батьківства щодо дитини, яка народилася до 01 січня 2004 року, необхідно застосовувати відповідні норми КпШС України, беручи до уваги всі докази, що достовірно підтверджують визнання відповідачем батьківства, в їх сукупності, зокрема, спільне проживання й ведення спільного господарства відповідачем та матір`ю дитини до її народження, спільне виховання або утримання ними дитини.
Такий висновок щодо застосування норм КпШС України зроблено у постанові Верховного Суду від 30.11.2022 у справі № 462/4732/17 (провадження № 61-946св22).
ОСОБА_40 народилася ІНФОРМАЦІЯ_4 , а тому спірні правовідносини регулюються нормами КпШС України.
Згідно зі ст. 53 КпШС України походження дитини від батьків, які не перебувають між собою в шлюбі, встановлюється шляхом подачі спільної заяви батьком і матір`ю дитини в державні органи реєстрації актів громадянського стану (ч. 1 ст. 53 КпШС). В разі народження дитини у батьків, які не перебувають у шлюбі, при відсутності спільної заяви батьків батьківство може бути встановлене в судовому порядку за заявою одного з батьків або опікуна (піклувальника) дитини, особи, на утриманні якої знаходиться дитина, а також самої дитини після досягнення нею повноліття (ч. 2 ст. 53 КпШС). При встановленні батьківства суд бере до уваги спільне проживання та ведення спільного господарства матір`ю дитини і відповідачем до народження дитини, або спільне виховання чи утримання ними дитини, або докази, що з достовірністю підтверджують визнання відповідачем батьківства (ч. 3 ст. 53 КпШС).
Доводи позивача про те, що ОСОБА_9 визнавав своє батьківство стосовно неї підтверджуються копіями погосподарських книг з 1961 року, а також довідками Уланівської сільської ради, з яких встановлено, що ОСОБА_9 проживав в будинку разом із свою матір`ю, а також ОСОБА_15 та дітьми, у тому числі – ОСОБА_45 . У подальшому ОСОБА_9 залишився проживати у цьому ж будинку з ОСОБА_46 та її дітьми. При цьому в усіх витягах ОСОБА_11 зазначена як онучка ОСОБА_47 та донька ОСОБА_9 .
15.12.1981 ОСОБА_9 та ОСОБА_34 зареєстрували шлюбу, а у 1982 році ОСОБА_9 визнав батьківство стосовно інших дітей. 
Як встановлено під час розгляду справи позивач 08.02.1980 року уклала шлюб, змінила прізвище на ОСОБА_31 , відтак потреби у зміні її прізвища не було. 
При цьому суд приймає до ваги висновок №49855 від 29.09.2025 складений завідуючою клініко-діагностичної лабораторії ТОВ «Мама Папа» ОСОБА_48 , яка має повну вищу освіту за спеціальністю «Біологія», спеціалізація «Генетика», яким підтверджено ймовірність 99,99% того, що позивач та ОСОБА_2 мають спільного батька. У свою чергу копією свідоцтва про народження ОСОБА_2 підтверджено, що його батьком є ОСОБА_9 (т. 1 а.с. 245).
Суд відхиляє доводи представника відповідача 1 про те, що цей висновок є недопустимим доказом, оскільки не складений експертом.
Згідно зі ст. 72 ЦПК України експертом може бути особа, яка володіє спеціальними знаннями, необхідними для з`ясування відповідних обставин справи (ч. 1 ст. 72 ЦПК України). Відомості про освіту та кваліфікацію ОСОБА_49 наведено у висновку, вона є спеціалістом з генетики, тобто надання відповіді на поставлені питання входить до її компетенції. Стаж експертного досвіду з 2020 року. 
Експерт може призначатися судом або залучатися учасником справи (ч. 2 ст. 72 ЦПК України). Експерт зобов`язаний дати обґрунтований та об`єктивний письмовий висновок на поставлені йому питання (ч. 3 ст. 72 ЦПК України). 
Як видно з описової частини висновку, для надання відповіді на поставлене питання було проведено лабораторне дослідження, зокрема за допомогою спеціального обладнання виділено ДНК із зразків ОСОБА_50 та ОСОБА_2 . Також висновок містить розписку про попередження експерта про кримінальну відповідальність за ст. ст. 384, 385 КК України. 
Європейський суд з прав людини (далі - ЄСПЛ) неодноразово зауважував, що наразі ДНК-тест є єдиним науковим методом точного встановлення батьківства стосовно конкретної дитини; його доказова цінність суттєво переважає будь-який інший доказ, наданий сторонами, з метою підтвердити або спростувати факт оспорюваного батьківства (див. наприклад рішення ЄСПЛ у справі «Kalacheva v. russian federation» № 3451/05, § 34, від 07 травня 2009 року).
У рішенні від 14 березня 2024 року за заявою № 62020/14 у справі «Молдован проти України (Moldovan v. Ukraine)» ЄСПЛ вказав, що висновок експертизи ДНК у таких правовідносинах не можна ігнорувати, оскільки він є чи не єдиним об`єктивним доказом, який може свідчити про факт батьківства однієї особи стосовно іншої.
Висновок судової молекулярно-генетичної (судово-біологічної, судово-генетичної) експертизи має важливе значення в процесі дослідження факту батьківства, і без його проведення неможливо встановити факт батьківства за відсутності належних та переконливих доказів.
Окрім того, повага до приватного життя вимагає, щоб кожна людина мала змогу встановити подробиці свого особистого походження, а право особи на таку інформацію має важливе значення в контексті впливу на його чи її особистість, які визначають розвиток людини. Таке встановлення передбачає отримання інформації, необхідної для розкриття істини щодо важливих аспектів особистого походження, як-от особистість батьків (див., наприклад, справу «Келін та інші проти Румунії» (Calin and Others v. Romania), № 25057/11).
Поданий позивачем висновок, отриманий нею самостійно в порядку ст. 72 ЦПК України, висновок складено фахівцем у відповідній галузі знань, якого попереджено про кримінальну відповідальність. Для надання відповіді на питання цим фахівцем проведені лабораторні дослідження, а тому підстав для визнання цього доказу недопустимим суд не вбачає.
Факт того, що ОСОБА_9 визнавав своє батьківство стосовно позивача підтверджується також показання допитаних у судовому засіданні свідків. Так, свідок ОСОБА_51 (дружина ОСОБА_3 ) повідомила, що в родині ОСОБА_52 вона з 1989 року. У ОСОБА_9 та ОСОБА_53 були теплі стосунки, вона проживала тривалий час разом з батьками, яких вона у подальшому доглядала. ОСОБА_9 ставився до ОСОБА_50 як до доньки. Розмов про те, що вона не його донька не було. Свідок ОСОБА_54 (цивільна дружина ОСОБА_7 ) також повідомила, що знає цю сім`ю з 1995 року, проживала неподалік від будинку ОСОБА_9 , який визнавав позивача своєю донькою, добре до неї ставився, хотів, що лише вона його доглядала. ОСОБА_50 , разом з дітьми тривалий час проживала з ОСОБА_9 до дня його смерті. Також не було спорів з приводу того, що ОСОБА_55 є сином ОСОБА_9 , а ОСОБА_56 – донькою.
Сукупність досліджених судом письмових доказів, показань свідків, підтверджує те, що за життя ОСОБА_9 визнавав своє батьківство стосовно ОСОБА_57 .
В цій частині позов визнали і відповідачі 3 та 6.
Враховуючи встановлені обставини, позовні вимоги про встановлення факту визнання батьківства підлягає задоволенню разом з вимогою про внесення змін у актовий запис про народження позивача із зазначенням відомостей про батька, яка є похідною від первинної вимоги про встановлення факту.
Стосовно права власності на спадкове майно.
Згідно зі ст. 1218 ЦК України до складу спадщини входять усі права та обов`язки, що належали спадкодавцеві на момент відкриття спадщини і не припинилися внаслідок його смерті.
Статтею 1268 ЦК України врегульовано, що спадкоємець за заповітом чи за законом має право прийняти спадщину або не прийняти її (ч. 1 ). Спадкоємець, який постійно проживав разом із спадкодавцем на час відкриття спадщини, вважається таким, що прийняв спадщину, якщо протягом строку, встановленого статтею 1270 цього Кодексу, він не заявив про відмову від неї (ч. 3). Незалежно від часу прийняття спадщини вона належить спадкоємцеві з часу відкриття спадщини (ч. 5).
За обставинами даної справи судом встановлено, що спадкова справа за померлим ОСОБА_9 не заводилася. На момент його смерті разом з ним постійно проживала ОСОБА_1 , що підтверджується виписками з погосподарської книги за 2011-2015 роки, довідками Уланівської сільської ради. 
Отже, ОСОБА_50 вважається такою, що прийняла спадщину за батьком, з моменту відкриття спадщини. 
Згідно з ч. 1 ст. 1296 ЦК України спадкоємець, який прийняв спадщину, може одержати свідоцтво про право на спадщину.
Відповідно до ч. 1 ст. 1297 ЦК України спадкоємець, який прийняв спадщину, у складі якої є майно та/або майнові права, які обтяжені, та/або нерухоме майно та інше майно, щодо якого здійснюється державна реєстрація, зобов`язаний звернутися до нотаріуса або в сільських населених пунктах - до уповноваженої на це посадової особи відповідного органу місцевого самоврядування за видачею йому свідоцтва про право на спадщину на таке майно.
Як встановлено з відповіді нотаріальної контори, спадкова справа після смерті ОСОБА_9 не заводилася.
У свою чергу позивачем не підтверджено виконання обов`язку звернення до нотаріуса із заявою про видачу свідоцтва про право на спадщину.
Факт визнання батьківства доведено, а тому у позивача відсутні перешкоди в оформленні спадщини в нотаріальному порядку.
В пункті 23 постанови Пленуму Верховного Суду України від 30 травня 2008 року №7 "Про судову практику у справі про спадкування", судам роз`яснено, що у разі відмови нотаріуса в оформленні права на спадщину особа може звернутися до суду за правилами позовного провадження.
За обставин даної справи нотаріусом не було відмовлено у видачі свідоцтва про право власності на спадкове майно, спадщина належить спадкоємцеві з часу її відкриття, отже право позивача не порушено, а тому позовна вимога в цій частині задоволенню не підлягає.
Окрім цього позивачем не надано суду доказів щодо складу спадкового майна, не доведено кому і на якій підставі належить земельна ділянка, де розташований житловий будинок АДРЕСА_1 , і чи входить інше нерухоме майно до складу спадщини. Отже, обов`язок доведення обставин, на які посилається позивач нею не доведено.
Відтак позов підлягає частковому задоволенню. 
Розподіл судових витрат
Згідно з ч. 1 ст. 141 ЦПК України, судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог.
При зверненні до суду позивач сплатив судовий збір за дві вимоги у розмірі 2483 грн, вимогу про встановлення факту задоволено, а тому з кожного відповідача у рівних частинах слід стягнути на користь позивача судовий збір у розмірі 151,40 грн.
На підставі ст. ст. ст. ст. 1218, 1220, 1222, 1268, 1296, 1297 ЦК України, керуючись ст. ст. 76-81, 141, 263-265, 273, 353, 355 ЦПК України, суд,

ВИРІШИВ:
Позовні вимоги задовольнити частково.
Встановити факт визнання батьківства ОСОБА_9 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , стосовно ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_5 .
Внести зміни до актового запису № 16 від 02.03.1960 року складеного виконавчим комітету Уланівської сільської ради Хмільницького району Вінницької області про народження ОСОБА_58 , яка народилася ІНФОРМАЦІЯ_4 , вказавши її батьком ОСОБА_9 , ІНФОРМАЦІЯ_1 .
Стягнути з ОСОБА_4 , ОСОБА_5 , ОСОБА_3 , ОСОБА_6 , ОСОБА_7 , ОСОБА_2 , ОСОБА_7 , ОСОБА_8 на користь ОСОБА_1 по 151,40 грн з кожного, за понесені витрати по сплаті судового збору.
У задоволенні вимоги про визнання права власності на спадкове майно – відмовити.
Для вирішення питання про розподіл судових витрат у порядку ст. 246 ЦПК України призначити судове засідання на 10 год. 30 хв. 06.07.2026 в залі судових засідань Хмільницького міськрайонного суду Вінницької області (м. Хмільник, вул. Столярчука, 4), в яке викликати учасників.
Відповідачеві 1 протягом п`яти днів після ухвалення рішення суду подати докази на підтвердження розміру витрат, які сплачені або мають бути сплачені у зв`язку з розглядом справи. У разі неподання відповідних доказів протягом встановленого строку заява про розподіл судових витрат після ухвалення рішення залишається без розгляду.
Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.
Апеляційна скарга на рішення суду подається до Вінницького апеляційного суду протягом тридцяти днів з дня його проголошення. Якщо в судовому засіданні було оголошено лише вступну та резолютивну частини судового рішення або у разі розгляду справи (вирішення питання) без повідомлення (виклику) учасників справи, зазначений строк обчислюється з дня складення повного судового рішення.
Повний текст рішення суду складено 25.06.2026.

Суддя Ігор ОЛІЙНИК