ТРЕТІЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
П О С Т А Н О В А
і м е н е м У к р а ї н и

07 травня 2026 року 	м. Дніпро	справа № 340/1435/24	

Третій апеляційний адміністративний суд 
у складі колегії суддів: головуючого - судді Кругового О.О. (доповідач),
суддів: Шлай А.В., Малиш Н.І., 

розглянувши в порядку письмового провадження в місті Дніпрі апеляційну скаргу Головного управління ДПС у Кіровоградській області 
на рішення  Кіровоградського окружного адміністративного суду від 31.07.2025, (суддя суду першої інстанції Брегей Р.І.), прийняте в порядку загального позовного провадженя в м. Кропивницькому, в адміністративній справі №340/1435/24 за позовом товариства з обмеженою відповідальністю «Агро-Жовтень» до Головного управління ДПС у Кіровоградській області про визнання протиправним та скасування податкового повідомлення - рішення,
У С Т А Н О В И В :
12.03.2023 товариство з обмеженою відповідальністю «Агро – Жовтень» звернулось до суду з адміністративним позовом, в якому просив: визнати протиправним і скасування податкового повідомлення-рішення від 29 лютого 2024 року, яким збільшено суму грошового зобов`язання з податку на додану вартість на 1540740 грн і накладено штрафну санкцію у сумі 385185 грн.
Адміністративний позов обґрунтований тим, що оскільки всі запити податкового органу були оформлені з порушенням вимог податкового законодавства, платник податку був звільнений від обов`язку надати на них документи, а податковий орган в свою чергу не мав підстав для призначення перевірки. Позивач зазначає, що він має всі необхідні потужності для здійснення статутної діяльності. Також, позивач вказує на те, що при обранні контрагентів проявляв належну обачність, всі господарські операції належним чином підтверджуються відповідними первинними документами. Придбані ТМЦ оплачені, зберігання товару оформлено договорами зберігання та актами приймання – передачі товару. Відтак, відповідач дійшов помилкового висновку про нереальність господарських операцій у періоді, що перевірявся.
Кіровоградській окружний адміністративний суд рішенням від 31.07.2025 задовольнив позовні вимоги ТОВ «Агро-Жовтень». Визнав протиправним і скасував податкове повідомлення-рішення Головного управління Державної податкової служби у Кіровоградській області від 29 лютого 2024 року, яким Товариству з обмеженою відповідальністю «Агро – Жовтень» збільшено суму грошового зобов`язання з податку на додану вартість на 1540740 грн і накладено штрафну санкцію у сумі 385185 грн. Стягнув на користь позивача судові витрати.
Не погодившись з рішенням суду першої інстанції Головне управління ДПС у Кіровоградській області звернулось з апеляційною скаргою, в якій посилаючись на порушення судом вимог норм матеріального та процесуального права просить рішення суду скасувати та ухвалити нову постанову про відмову в задоволенні позовних вимог.
Апеляційна скарга обґрунтована тим, що придбання позивачем ТМЦ у контрагентів не підтверджується первинними документами, походження товару не підтверджується за ланцюгом постачання. Позивач у спірний період мав взаємовідносини з контрагентами, які є фігурантами по кримінальним справам, не мали необхідного обсягу матеріальної бази та найманих працівників для здійснення господарської діяльності, перебувають у стані припинення. Також, відповідач зазначає, що окремими контрагентами позивача допущено порушення податкової дисципліни, відтак господарські відносини між ними є непідтвердженими в розумінні Закону. 
Позивач подав відзив на апеляційну скаргу відповідача, в якому посилаючись на необґрунтованість доводів скарги просить рішення суду першої інстанції залишити без змін, а апеляційну скаргу відповідача – без задоволення. 
Також, позивач подав до суду заяву про стягнення на його користь витрат на правничу допомогу, в якій просить стягнути на його користь за рахунок бюджетних асигнувань ТОВ «Агро-Жовтень» суму витрат на правничу допомогу у розмірі 10 000 грн.
Дослідивши матеріали справи та доводи апеляційної скарги, відзиву на апеляційну скаргу, перевіривши правильність застосування судом першої інстанції при прийнятті оскаржуваного судового рішення норм матеріального та процесуального права, колегія суддів вважає, що апеляційна скарга не підлягає задоволенню з огляду на таке.
Судом встановлено та матеріалами справи підтверджено, що 18 листопада 2020 року ГУ ДПС у Кіровоградській області надіслало позивачеві запит про надання пояснень і копії документів стосовно взаємовідносин: з ТОВ «Фабрика органічних добрив» за вересень 2020 року (питання формування податкового кредиту з податку на додану вартість у сумі 211600 грн); з Товариством 3 за вересень 2020 року (питання формування податкового кредиту з податку на додану вартість у сумі 250039,92 грн) (Том 2 а.с.120-121). 
У запиті зазначено про недостовірність відображення податкового кредиту з податку на додану вартість в деклараціях за вересень 2020 року, так як зібрана податкова інформація стосовно ТОВ «Фабрика органічних добрив» і ТОВ «ВП «Житомир Агрохім» доводить, що не могли поставити товар (органічна суміш, нітроамофоска). 
10 грудня 2020 року позивач повідомив, що надасть відповідь на запит упродовж 15 днів з дня завершення карантину (Том 3 а.с.52).
16 серпня 2021 року ГУ ДПС у Кіровоградській області надіслало запит про надання пояснень і копії документів стосовно взаємовідносин з ТОВ «Житомирський НПЗ» за листопад 2020 року (питання формування податкового кредиту з податку на додану вартість у сумі 104000 грн) (Том 2 а.с.122-123). 
У запиті зазначено про недостовірність відображення податкового кредиту з податку на додану вартість в декларації за листопад 2020 року, так як зібрана податкова інформація стосовно ТОВ «Житомирський НПЗ» доводить, що не міг поставити товар (органічне добриво). 
07 вересня 2021 року позивачем надіслало відповідь податковому органу, яка містила пояснення і завірені копії усіх документів, що супроводжували господарську операцію (Том 2 а.с.124-127).
13 грудня 2023 року ГУ ДПС у Кіровоградській області надіслало запит про надання пояснень і копії документів стосовно взаємовідносин з ТОВ «Фабрика органічних добрив» за вересень – листопад 2020 року (питання формування податкового кредиту з податку на додану вартість у сумі 329200 грн, 220500 грн, 637000 грн) (Том 2 а.с.128-129). 
Запит підписаний керівником Управління і містить відбиток мастичної печатки юридичної особи. 
У запиті зазначено про недостовірність відображення податкового кредиту з податку на додану вартість в декларації за вересень – листопад 2020 року, так як зібрана податкова інформація стосовно ТОВ «Фабрика органічних добрив» доводить, що не міг поставити товар (органічне добриво). 
09 січня 2024 року Товариство надіслало відповідь податковому органу, яка містила пояснення відмови у наданні документів з підстав того, що запит не відповідає вимогам ПК України, так як не зазначено підстав надання інформації і виду контролю.
У зв`язку з неотриманням інформації на запит податковим органом була призначена податкова перевірка ТОВ «Агро-Жовтень».
Так, у період з 23.01.2024 по 29.01.2024 посадовими особами ГУДПС у Кіровоградській області було проведено документальну позапланову виїзну перевірку ТОВ «Агро-Жовтень» з метою контролю за дотриманням вимог податкового законодавства України при визначенні по взаємовідносинах з ТОВ «Фабрика органічних добрив» за вересень, жовтень, листопад 2020 року, ТОВ « Виробниче підприємство «Житомир Агрохім» за вересень 2020 року, ТОВ «Житомирський НПЗ» за листопад 2020 – показників декларації з податку на додану вартість за вересень, жовтень, листопад 2020 року, за наслідками якої складений акт перевірки від 05.02.2024 №832/11-28-0702/33505570.
За наслідками податкової перевірки ТОВ «Агро-Жовтень» встановлені такі порушення: 1. п. 44.1 ст. 44, п. 198.1, п. 198.2, п. 198.3, п. 198.6 ст. 198 Податкового кодексу України в результаті чого: занижено податок на додану вартість на загальну суму 1 540 740 грн, в тому числі: за такі податкові періоди: за жовтень 2020 на суму 741 962 грн; за листопад 2020 на суму 798 778 грн. 
На підставі висновків акту перевірки податковим органом ухвалено податкове повідомлення – рішення від 29.02.2024 №00019880702, яким нараховано ТОВ «Агро-Жовтень» грошове зобов`язання з податку на додану вартість всього на суму 1 540 740 грн, та застосовано штрафні санкції у розмірі 385 185 грн.
Не погодившись з податковим повідомленням – рішенням позивач звернувся до суду з адміністративним позовом в цій справі.
Вирішуючи спір між сторонами та задовольняючи позовні вимоги суд першої інстанції дійшов висновку про те, що висновок податкового органу про нереальність здійснюваних позивачем у спірний період господарських операцій спростовують документи первинного бухгалтерського обліку, надані позивачем.
Колегія суддів погоджується з такими висновками суду першої інстанції з огляду на таке.
Відповідно до п.187.1 ст.187 Податкового кодексу України датою виникнення податкових зобов`язань з постачання товарів/послуг вважається дата, яка припадає на податковий період, протягом якого відбувається будь-яка з подій, що сталася раніше:
а) дата зарахування коштів від покупця/замовника на банківський рахунок платника податку як оплата товарів/послуг, що підлягають постачанню, а в разі постачання товарів/послуг за готівку - дата оприбуткування коштів у касі платника податку, а в разі відсутності такої - дата інкасації готівки у банківській установі, що обслуговує платника податку;
б) дата відвантаження товарів, а в разі експорту товарів - дата оформлення митної декларації, що засвідчує факт перетинання митного кордону України, оформлена відповідно до вимог митного законодавства, а для послуг - дата оформлення документа, що засвідчує факт постачання послуг платником податку.
Відповідно до п.198.3 ст.198 Податкового кодексу України, Податковий кредит звітного періоду визначається виходячи з договірної (контрактної) вартості товарів/послуг та складається із сум податків, нарахованих (сплачених) платником податку за ставкою, встановленою пунктом 193.1 статті 193 цього Кодексу, протягом такого звітного періоду у зв`язку з:
- придбанням або виготовленням товарів та наданням послуг;
- придбанням (будівництвом, спорудженням) основних фондів (основних засобів, у тому числі інших необоротних матеріальних активів та незавершених капітальних інвестицій у необоротні капітальні активи);
- ввезенням товарів та/або необоротних активів на митну територію України.
Нарахування податкового кредиту здійснюється незалежно від того, чи такі товари/послуги та основні фонди почали використовуватися в оподатковуваних операціях у межах провадження господарської діяльності платника податку протягом звітного податкового періоду, а також від того, чи здійснював платник податку оподатковувані операції протягом такого звітного податкового періоду.
Згідно з п.198.2 ст.198 ПК України, датою виникнення права платника податку на віднесення сум податку до податкового кредиту вважається дата тієї події, що відбулася раніше: 
- дата списання коштів з банківського рахунка платника податку на оплату товарів/послуг; 
- дата отримання платником податку товарів/послуг, що підтверджено податковою накладною. 
У відповідності з п.198.6 ст.198 ПК України, не відносяться до податкового кредиту суми податку, сплаченого (нарахованого) у зв`язку з придбанням товарів/послуг, не підтверджені податковими накладними (або підтверджені податковими накладними, оформленими з порушенням вимог статті 201 цього Кодексу) чи не підтверджені митними деклараціями, іншими документами, передбаченими пунктом 201.11 статті 201 цього Кодексу. 
Відповідно до п. 198.6 ст. 198 Податкового кодексу України, не відносяться до податкового кредиту суми податку, сплаченого (нарахованого) у зв`язку з придбанням товарів/послуг, не підтверджені зареєстрованими в Єдиному реєстрі податкових накладних податковими накладними чи не підтверджені митними деклараціями, іншими документами, передбаченими пунктом 201.11 статті 201цього Кодексу.
У разі коли на момент перевірки платника податку контролюючим органом суми податку, попередньо включені до складу податкового кредиту, залишаються не підтвердженими зазначеними у абзаці першому цього пункту документами, платник податку несе відповідальність відповідно до цього Кодексу.
Таким чином, наведеними нормами матеріального права, визначено підстави для формування платником податків податкового кредиту з податку на додану вартість і до таких підстав віднесено: наявність господарської операції, сплата податку на додану вартість у вартості товарів (робіт, послуг), факт сплати податку на додану вартість має підтверджуватися відповідними податковими накладними, використання придбаних товарів (робіт, послуг) в оподатковуваних операціях у межах господарської діяльності платника податку.
Стаття 200 Податкового кодексу України регламентує порядок визначення суми податку, що підлягає сплаті (перерахуванню) до Державного бюджету України або відшкодуванню з Державного бюджету України (бюджетному відшкодуванню), та строки проведення розрахунків.
Відповідно до п. 200.1 цієї статті сума податку, що підлягає сплаті (перерахуванню) до Державного бюджету України або бюджетному відшкодуванню, визначається як різниця між сумою податкового зобов`язання звітного (податкового) періоду та сумою податкового кредиту такого звітного (податкового) періоду.
Згідно з п. 200.2 цієї статті при позитивному значенні суми, розрахованої згідно з пунктом 200.1 цієї статті, така сума підлягає сплаті (перерахуванню) до бюджету у строки, встановлені цим розділом.
При від`ємному значенні суми, розрахованої згідно з пунктом 200.1 цієї статті, така сума враховується у зменшення суми податкового боргу з податку, що виник за попередні звітні (податкові) періоди (у тому числі розстроченого або відстроченого відповідно до цього Кодексу), а в разі відсутності податкового боргу - зараховується до складу податкового кредиту наступного звітного (податкового) періоду (п. 200.3).
Згідно п. 200.4 ст. 200 Податкового кодексу України, якщо в наступному податковому періоді сума, розрахована згідно з пунктом 200.1 цієї статті, має від`ємне значення, то: а)бюджетному відшкодуванню підлягає частина такого від`ємного значення, яка дорівнює сумі податку, фактично сплаченій отримувачем товарів/послуг у попередніх податкових періодах постачальникам таких товарів/послуг або до Державного бюджету України, а в разі отримання від нерезидента послуг на митній території України – сумі податкового зобов`язання, включеного до податкової декларації за попередній період за отримані від нерезидента послуги отримувачем товарів/послуг; б)залишок від`ємного значення попередніх податкових періодів після бюджетного відшкодування включається до складу сум, що відносяться до податкового кредиту наступного податкового періоду.
Встановлені обставини справи свідчать, що у періоді, який перевірявся позивач мав господарські відносини з такими контрагентами: з ТОВ «Фабрика органічних добрив» у період вересень, жовтень, листопад 2020 року, ТОВ « Виробниче підприємство «Житомир Агрохім» у період вересень 2020 року, ТОВ «Житомирський НПЗ» у період листопад 2020 року.
Судом встановлено, що 01 вересня 2020 року позивачем і ТОВ «Фабрика органічних добрив» (продавець) укладено договір поставки суміші органічної (послід курячий підсушений) (Том 2 а.с.69-70).
Згідно з видатковими накладними ТОВ «Фабрика органічних добрив» упродовж вересня – жовтня 2020 року поставило 243 т продукції на загальну суму 7120200 грн (1186700 грн податок на додану вартість) (Том 3 а.с.92). 
Позивачем до матеріалів справи надано підтвердження оплати за поставлений товар упродовж вересня – грудня 2020 року (Том 3 а.с.92 (на звороті)). 
Позивач відобразив господарські операції в бухгалтерському обліку.
Перевезення товару здійснювалось за рахунок ТОВ «Фабрика органічних добрив», а перевізником виступило Товариство з обмеженою відповідальністю «Українська транспортно-будівельна компанія», що відображено у товарно-транспортних накладних (Том 2 а.с.93).
Також, встановлені обставини справи свідчать, що ТОВ «Фабрика органічних добрив» має зареєструваний вид діяльності – виробництво добрив і азотних сполук, воно декларувало наявність основних засобів: будівлі і споруди; машини і обладнання; транспортні засоби; інструменти, прилади, інвентар, меблі. Відповідно до повідомлення про об`єкти оподаткування або об`єкти, пов`язані з оподаткуванням, ТОВ «Фабрика рганічних добрив» у 2020 році декларує офіс, цех, склад, комору, 3 автомобілі, 4 земельні ділянки. Протягом 2020 року мало найманих працівників. 
ТОВ «Фабрика органічних добрив» придбавало у Товариства з обмеженою відповідальністю «Птахоферма «Курничок»» сировину для виготовлення суміші органічної (послід курячий підсушений) (Том 2 а.с.94 (на звороті)). 
ТОВ «Фабрика органічних добрив» задекларувало придбання таких товарів і послуг: електроенергія; газ вуглеводний скраплений; газ нафтовий скраплений; бензин; дизельне паливо; суміш органічна (курячий послід); будівельно-монтажні роботи нежитлового приміщення; оренда обладнання; послуги автомобільного перевезення; суборенда сушарки барабанної (Том 2 а.с.94 (на звороті)). 
Отже, наданими позивачем первинними документами підтверджено реальний характер здійснення господарських відносин між позивачем та його контрагентом. 
Також, судом встановлено, що Детективи Бюро економічної безпеки України розслідували кримінальне провадження від 02 жовтня 2020 року щодо ТОВ «Фабрика органічних добрив» за ознаками злочину, передбаченого положеннями частини 3 статті 212 КК України (пособництво в ухиленні від сплати податків) (Том 3 а.с.30).
02 квітня 2024 року кримінальне провадження закрито на підставі приписів пункту 2 частини 1 статті 284 КПК України (відсутність складу кримінального правопорушення) (Том 3 а.с.141). 
Також, встановлено, що 03 серпня 2020 року ТОВ «Агро-Жовтень» і ТОВ «Виробниче підприємство «Житомир Агрохім» (продавець) укладено договір поставки добрив (Том 2 а.с.97 (на звороті)).
Згідно з видатковою накладною від 11 вересня 2020 року ТОВ «ВП «Житомир Агрохім» поставило 112,8 т нітроамофоски на суму 1500240 грн (250039,92 грн податок на додану вартість). 
Позивач відобразив господарські операції в бухгалтерському обліку.
Замовником перевезення товару було ТОВ «АГРО-Жовтень», про що зазначено у товарно-транспортних накладних. Товар перевозили транспортним засобом, який на праві власності належить Товариству з обмеженою відповідальністю «Агро Макс».
Товариство використало автомобіль ТОВ «Агро Макс» на підставі договору оренди вантажного транспортного засобу з екіпажом від 11 вересня 2020 року. 
Як видно з товаро-транспортних накладних, товар навантажували по вул.Харківській,15 в м.Павлоград Дніпропетровської області. Добрива перевозили з 11 по 18 вересня 2020 року (Том 2 а.с.98).
ТОВ «ВП «Житомир Агрохім» здійснювало зберігнання товару на підставі договору зберігання від 10 вересня 2020 року .
31 січня 2020 року ТОВ «ВП «Житомир Агрохім» (орендар) і Приватне акціонерне товариство завод «Павлоградхіммаш» (орендодавець) уклали договір оренди приміщення, яке розташоване по вул.Харківській,15 в м.Павлоград Дніпропетровської області. В оренду передано приміщення площею 60 кв.м з обладнанням (кран-балка, навантажувач). Оренда тривала до 01 грудня 2020 року.
Приватне акціонерне товариство завод «Павлоградхіммаш» підтвердило суду укладення договору оренди приміщення з обладнанням, в матеріалах справи наявні податкові накладні з податку на додану вартість щодо послуг оренди приміщення з обладнанням. 
01 серпня 2023 року позивач, ТОВ «ВП «Житомир Агрохім» і Товариство з обмеженою відповідальністю «Сеймерс» уклали договір відступлення права вимоги, внаслідок якого ТОВ «Сеймерс» стало кредитором позивача щодо сплати коштів у сумі 1500239,54 грн.
На час проведення перевірки позивач не сплатив коштів ТОВ «Сеймерс» на виконання вказаного зобов`язання. Зобов`язання виконане 03 квітня 2024 року. 
Згідно з ч.1 ст. 9 Закону України «Про бухгалтерський облік та фінансову звітність» підставою для бухгалтерського обліку господарських операцій є первинні документи, які фіксують факти здійснення господарських операцій. Первинні документи повинні бути складені під час здійснення господарської операції, а якщо це неможливо - безпосередньо після її закінчення. Для контролю та впорядкування оброблення даних на підставі первинних документів можуть складатися зведені облікові документи.
У відповідності до ч.2 ст.9 означеного Закону первинні та зведені облікові документи можуть бути складені на паперових або машинних носіях і повинні мати такі обов`язкові реквізити: назву документа (форми); дату і місце складання; назву підприємства, від імені якого складено документ; зміст та обсяг господарської операції, одиницю виміру господарської операції; посади осіб, відповідальних за здійснення господарської операції і правильність її оформлення; особистий підпис або інші дані, що дають змогу ідентифікувати особу, яка брала участь у здійсненні господарської операції.
Облік доходів, витрат та інших показників, пов`язаних з визначенням об`єктів оподаткування та/або податкових зобов`язань платників здійснюється на підставі первинних документів, у яких міститься інформація саме про господарські операції (результати їх здійснення).
Надані позивачем для підтвердження реальності здійснення господарських операцій, первинні документи відображають зміст та обсяг укладених договорів, містять всі необхідні реквізити, та обов`язкові посвідчення, що вказує на безпідставність висновків податкового органу про заниження позивачем сум податку, сплачених в ціні товару, поставленого на адресу позивача.
Ставлячи під сумнів товарність вказаних операцій податковий орган посилається на аналіз даних ЄРПН в розрізі номенклатурних позицій та встановлює, що підприємства здійснюють придбання великої кількості ТМЦ, що мають різноманітні характеристики та потребують застосування особливих умов їх транспортування та зберігання, обсяги та властивості ТМЦ не відповідають матеріально-технічним та технологічним можливостям контрагентам позивача, що свідчить про безпідставне документування у частині перенесення до бухгалтерського обліку позивача операцій, які документально оформлені, але фактично не відбулися при декларуванні взаємовідносин із цими підприємствами.
Суд апеляційної інстанції вважає такі висновки відповідача необґрунтованими з огляду на наступне.
Щодо достатності ресурсів для здійснення господарських операцій слід зважати на те, що відповідно до рішення Європейського суду з прав людини від 09.01.2007 року у справі Інтерсплав проти України, якщо державні органи мають інформацію про зловживання в системі оподаткування конкретною компанією, вони повинні застосовувати відповідні заходи саме до цього суб`єкта, а не розповсюджувати негативні наслідки на інших осіб при відсутності зловживання з їх боку. Таким чином, ЄСПЛ чітко визначає правило індивідуальної відповідальності платника податків. Тобто, добросовісний платник податків не має зазнавати негативних наслідків через порушення з боку його контрагентом.
Оскільки податкове законодавство не ставить у залежність податковий облік (стан) певного платника податку-покупця від дотримання його контрагентом податкової дисципліни та правильності ведення ним податкового або бухгалтерського обліку, то у разі підтвердження факту отримання послуг, платник не може відповідати за порушення, допущені виконавцем, якщо не буде доведено його безпосередню участь у зловживанні цієї особи.
Податкове законодавство України не ставить право платника податку на додану вартість в залежність від дій або бездіяльності його контрагентів чи відсутності у контрагентів основних фондів, кваліфікованого персоналу, відсутність за юридичною адресою на момент звірки тощо. В разі порушення контрагентом податкової дисципліни відповідальність та негативні наслідки мають настати саме для цієї особи.
Відтак посилання контролюючого органу на можливі порушення вимог податкового законодавства контрагентом позивача не можуть бути підставою для висновку про нереальність господарських операцій за укладеними з ним договором.
Чинним законодавством не пред`являються вимоги до суб`єктів підприємницької діяльності стосовно кількості працівників у штаті підприємства, наявність тих чи інших основних фондів, зокрема, земельних ділянок тощо для здійснення господарської операції. Проте, податковий орган має довести, що відсутність таких ресурсів унеможливила в кожному конкретному випадку реальну можливість виконання правочину.
Аналогічні правові висновки міститься у постанові Касаційного адміністративного суду у складі Верховного Суду 20.09.2024 року у справі №160/10727/22.
Відтак, наявність у податкового органу інформації, яка може свідчити про порушення третіми особами податкової дисципліни, не може вказувати на відсутність у позивача права на формування податкового кредиту, за відсутності у податкового органу доказів участі платника в таких зловживаннях.
У постанові від 03.09.2019 року у справі №810/3790/17 Верховний Суд також вказав, що висновки про відсутність у контрагентів (по ланцюгу постачання) трудових та матеріально-технічних ресурсів контролюючим органом зроблено виключно на підставі аналізу зібраної та опрацьованої узагальненої податкової інформації, наявної в базі даних ДФС, проте податкова інформація, що наявна в інформаційно-аналітичних базах відносно контрагентів позивача по ланцюгах постачання, носить виключно інформативний характер та не є належним доказом в розумінні процесуального Закону. Крім того, така інформація сама по собі не доводить наявності податкових правопорушень, на які посилається контролюючий орган
Відсутність у контрагента матеріальних та трудових ресурсів не виключає можливості реального виконання ним господарської операції, оскільки залучення працівників є можливим за договорами цивільно-правового характеру, аутсорсингу та аутстафінгу (оренда персоналу). Основні та транспортні засоби можуть перебувати в постачальника на праві оренди або лізингу.
Аналогічний правовий висновок міститься у постанові Касаційного адміністративного суду у складі Верховного Суду від 26.09.2024 року у справі №380/18771/22.
Щодо посилань податкового органу, що господарючі суб`єкти по ланцюгу постачання є фігурантами по кримінальним провадженням, суд апеляційної інстанції зазначає наступне, що сам факт порушення кримінального провадження та отримання свідчень посадових осіб господарюючих суб`єктів в рамках такої кримінальної справи не є беззаперечним фактом, що підтверджує відсутність реальних правових наслідків всіх господарських операцій проведених позивачем та його контрагентами.
Відповідний правовий висновок щодо застосування норм права у подібних правовідносинах викладено в постанові Верховного Суду 27 березня 2018 року у справі №816/809/17.
Суд звертає увагу, що наявність кримінальних проваджень щодо контрагентів платника податків, в яких не винесено вироку суду в кримінальному провадженні або ухвали про закриття кримінального провадження і звільнення особи від кримінальної відповідальності, в силу приписів КАС України не є підставою для визнання спірних господарських операцій нереальними.
Суд також вважає за необхідне наголосити на тому, що згідно із вимогами цивільного та податкового законодавства існує презумпція правомірності правочину (ст.204 ЦК України) та презумпція правомірності рішень платника податку (пп.4.1.4 п.4.1 ст.4 ПК України), а відповідно до ст.61 Конституції України, юридична відповідальність особи має виключно індивідуальний характер. Тобто, якщо контрагент позивача не виконав своїх податкових зобов`язань, то це тягне відповідальність та негативні наслідки саме щодо цієї особи, і платник податків, в свою чергу, в даному випадку, не повинен зазнавати негативних наслідків, зокрема, у вигляді позбавлення права на податковий кредит, за можливу неправомірну діяльність його контрагента за умови, якщо судом не встановлено фактів, які свідчать про обізнаність платника податків щодо такої поведінки контрагента та злагодженість дій між ними.
Такі правові висновки повністю узгоджуються з правовими позиціями Верховного Суду, викладеними зокрема, в постановах від 10.04.2020 р. (справа №440/1082/19), від 17.03.2020 р. (справа №812/9439/13а), від 12.06.2022 р. (справа №520/2388/20), від 05.10.2022 р. (справа №640/1269/19), від 01.02.2023 р. (справа №300/1753/21), від 19.06.2023 р. (справа №810/1577/17).
Окрім того, колегія суддів також зауважує, що під час проведення господарських операцій платник податків може бути і необізнаним стосовно дійсного стану правосуб`єктності своїх контрагентів і реально отримати від них товари (роботи чи послуги), незважаючи на те, що контрагенти можливо і мають наміри щодо порушення податкового законодавства.
Вказані правові висновки також відповідають правовій позиції Верховного Суду, викладеній в постанові від 27.03.2018 року по справі № 816/809/17, від 06.11.2018 року по справі № 822/551/18, що враховується судом апеляційної інстанції, відповідно до ч. 5 ст. 242 КАС України.
Що стосується посилань податкового органу на відомості інформаційних баз даних Податковий блок, як джерела інформації, який підтверджує факт непридбання контрагентами позивача відповідних товарів та неможливості їх продажу позивачу, то колегія суддів апеляційного суду вважає їх необґрунтованими, оскільки така інформація носить виключно інформативний характер та сформована фактично без дослідження первинних документів податкового обліку, а отже не є належним доказом в розумінні ст.ст. 73-76 КАС України.
Вказані правові висновки також відповідають правовій позиції Верховного Суду, викладеній в постанові від 27.11.2019 року по справі № 826/11629/16, що враховується судом апеляційної інстанції, відповідно до ч. 5 ст. 242 КАС України.
За таких обставин колегія суддів погоджується з висновками суду першої інстанції про те, що оскаржуване податкове повідомлення-рішення є протиправним та підлягає скасуванню в судовому порядку. 
Щодо правомірності вирішення судом питання про стягнення судових витрат про правничу допомогу, колегія суддів зазначає таке.
Відповідно до ч. 1 ст. 139 КАС України, при задоволенні позову сторони, яка не є суб`єктом владних повноважень, всі судові витрати, які підлягають відшкодуванню або оплаті відповідно до положень цього Кодексу, стягуються за рахунок бюджетних асигнувань суб`єкта владних повноважень, що виступав відповідачем у справі, або якщо відповідачем у справі виступала його посадова чи службова особа.
Відповідно до ч. 7 ст. 139 КАС України, розмір витрат, які сторона сплатила або має сплатити у зв`язку з розглядом справи, встановлюється судом на підставі поданих сторонами доказів (договорів, рахунків тощо).
Такі докази подаються до закінчення судових дебатів у справі або протягом п`яти днів після ухвалення рішення суду за умови, що до закінчення судових дебатів у справі сторона зробила про це відповідну заяву.
Статтею 132 КАС України визначено, що судові витрати складаються із судового збору та витрат, пов`язаних з розглядом справи.
До витрат пов`язаних з розглядом справи, належать, в тому числі, витрати на професійну правничу допомогу.
Відповідно до частини другої статті 134 КАС України за результатами розгляду справи витрати на правничу допомогу адвоката підлягають розподілу між сторонами разом з іншими судовими витратами, за винятком витрат суб`єкта владних повноважень на правничу допомогу адвоката.
За змістом частини третьої статті 134 КАС України для цілей розподілу судових витрат:
1) розмір витрат на правничу допомогу адвоката, в тому числі гонорару адвоката за представництво в суді та іншу правничу допомогу, пов`язану зі справою, включаючи підготовку до її розгляду, збір доказів тощо, а також вартість послуг помічника адвоката визначаються згідно з умовами договору про надання правничої допомоги та на підставі доказів щодо обсягу наданих послуг і виконаних робіт та їх вартості, що сплачена або підлягає сплаті відповідною стороною або третьою особою;
2) розмір суми, що підлягає сплаті в порядку компенсації витрат адвоката, необхідних для надання правничої допомоги, встановлюється згідно з умовами договору про надання правничої допомоги на підставі доказів, які підтверджують здійснення відповідних витрат.
Відповідно до частини четвертої статті 134 КАС України для визначення розміру витрат на правничу допомогу та з метою розподілу судових витрат учасник справи подає детальний опис робіт (наданих послуг), виконаних адвокатом, та здійснених ним витрат, необхідних для надання правничої допомоги.
Частиною п`ятою статті 134 КАС України визначено, що розмір витрат на оплату послуг адвоката має бути співмірним із: 1) складністю справи та виконаних адвокатом робіт (наданих послуг); 2) часом, витраченим адвокатом на виконання відповідних робіт (надання послуг); 3) обсягом наданих адвокатом послуг та виконаних робіт; 4) ціною позову та (або) значенням справи для сторони, в тому числі впливом вирішення справи на репутацію сторони або публічним інтересом до справи.
За положеннями статті 30 Закону України “Про адвокатуру та адвокатську діяльність” гонорар є формою винагороди адвоката за здійснення захисту, представництва та надання інших видів правової допомоги клієнту. Порядок обчислення гонорару (фіксований розмір, погодинна оплата), підстави для зміни розміру гонорару, порядок його сплати, умови повернення тощо визначаються в договорі про надання правової допомоги. При встановленні розміру гонорару враховуються складність справи, кваліфікація і досвід адвоката, фінансовий стан клієнта та інші істотні обставини. Гонорар має бути розумним та враховувати витрачений адвокатом час.
Аналіз вищенаведених положень процесуального закону дає підстави для висновку про те, що документально підтверджені судові витрати на професійну правничу допомогу адвоката, пов`язані з розглядом справи, підлягають компенсації стороні, яка не є суб`єктом владних повноважень та на користь якої ухвалене рішення, за рахунок бюджетних асигнувань суб`єкта владних повноважень.
При цьому, суд не зобов`язаний присуджувати стороні, на користь якої ухвалене судове рішення, всі понесені нею витрати на професійну правничу допомогу, якщо, керуючись принципами справедливості та верховенства права, встановить, що розмір гонорару, визначений стороною та його адвокатом, є завищеним щодо іншої сторони спору, враховуючи такі критерії, як складність справи, витрачений адвокатом час, значення спору для сторони тощо.
При визначенні суми компенсації витрат, понесених на професійну правничу допомогу, необхідно досліджувати на підставі належних та допустимих доказів обсяг фактично наданих адвокатом послуг і виконаних робіт, кількість витраченого часу, розмір гонорару, співмірність послуг категоріям складності справи, витраченому адвокатом часу, об`єму наданих послуг, ціні позову та (або) значенню справи.
Відповідно до практики Європейського суду з прав людини, про що, зокрема, зазначено у рішеннях від 26 лютого 2015 року у справі “Баришевський проти України”, від 10 грудня 2009 року у справі “Гімайдуліна і інших проти України”, від 12 жовтня 2006 року у справі “Двойних проти України”, від 30 березня 2004 року у справі “Меріт проти України”, заявник має право на відшкодування судових та інших витрат лише у разі, якщо доведено, що такі витрати були фактичними і неминучими, а їх розмір обґрунтованим.
Аналогічна правова позиція викладена в постанові Верховного Суду від 17.09.2019 року у справі № 810/3806/18, що враховується судом апеляційної інстанції, відповідно до ч. 5 ст. 242 КАС України.
Встановлені обставини справи свідчать, що судові витрати складаються зі сплати судового збору в сумі 23111,11 грн і витрат на правову допомогу – 30000 грн (Том 2 а.с.179, Том 3 а.с.235-242).
07 лютого 2024 року позивач і адвокат Феленко С.О. уклали договір про надання правової допомоги (до звернення до суду) Загальна сума вартості послуг складається з гонорару у сумі 30 000 грн. У березні 2024 року позивач оплатив суму гонорару адвокату. 
Судом встановлено, що адвокат опрацював документи і склав позовну заяву, в якій структуровано зазначив норми права, які регулюють спірні правовідносини, сутність порушеного права і фактичні обставини справи, заяви (клопотання) з важливих процесуальних питань та брав участь у 10 судових засіданнях.
Перевіривши зміст наведених документів, колегія суддів апеляційного суду зазначає, що заявлені до відшкодування витрати на професійну правничу допомогу за вказані послуги вартістю 30 000 грн. є співмірними зі складністю справи та обсягом наданих адвокатом послуг позивачу, з урахуванням реального часу, необхідного для виконання відповідних робіт (послуг), відтак суд правильно стягнув ці кошти на користь позивача за рахунок бюджетних асигнувань відповідача. 
Крім того, до суду апеляційної інстанції позивач подав заяву про стягнення витрат на правничу допомогу у розмірі 10 000 грн. 
Позивачем надані докази того, що ТОВ «Агро-Жовтень» на користь адвоката Феленка С.О. сплачена вартість послуг у сумі 10 000 грн, що підтверджується рахунком №СФ-4 від 02.09.2025.
Обсяг наданих послуг, підтверджується актом наданих послуг №3 від 30.09.2025, який підписаний сторонами без зауважень.
Адвокатом в інтересах позивача до суду поданий відзив на апеляційну скаргу відповідача в цій справі. 
Перевіривши зміст наведених документів, колегія суддів апеляційного суду зазначає, що заявлені до відшкодування витрати на професійну правничу допомогу за вказані послуги вартістю 10 000 грн. є співмірними зі складністю справи та обсягом наданих адвокатом послуг позивачу, відтак їх необхідно стягнути на користь ТОВ «Агро-Жовтень» за рахунок бюджетних асигнувань ГУ ДПС у Кіровоградській області.
З урахуванням вищевикладеного колегія суддів приходить до висновку про те, що апеляційна скарга не підлягає задоволенню, а рішення суду першої інстанції залишенню без змін. Також, суд вважає за необхідне стягнути з відповідача, за рахунок його бюджетних асигнувань, судові витрати з оплати правничої допомоги у розмірі 10 000 грн. 
Керуючись ст. 243, 308, 311, 315, 316, 321, 325 КАС України, суд,
ПОСТАНОВИВ:
Апеляційну скаргу Головного управління ДПС у Кіровоградській області залишити без задоволення.
Рішення Кіровоградського окружного адміністративного суду від 31.07.2025 в адміністративній справі №340/1435/24 залишити без змін.
Стягнути на користь товариство з обмеженою відповідальністю «Агро-Жовтень» судові витрати у розмірі 10 000 грн. (десять тисяч гриень) за рахунок бюджетних асигнувань Головного управління ДПС у Кіровоградській області.
Постанова набирає законної сили з моменту постановлення та може бути оскаржена в касаційному порядку до Верховного суду протягом тридцяти днів. 

Головуючий - суддя О.О. Круговий 

суддя А.В. Шлай 

суддя Н.І. Малиш