20.05.2026  Справа № 363/3459/25 

РІШЕННЯ
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

20 травня 2026 року Вишгородський районний суд Київської області в складі:
судді    Олійник С.В.,
за участі секретаря   Захарової Н.В.,
розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду в м. Вишгороді цивільну справу за позовом Товариства з обмеженою відповідальністю «ФІНПРОМ МАРКЕТ» до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості,
встановив:
23 червня 2025 року ТОВ «ФІНПРОМ МАРКЕТ» звернулося до суду з позовом до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості за договором позики №1543524 від 27.01.2021 у розмірі 15 823,60 грн, а також судових витрат, що складаються зі сплаченого судового збору у розмірі 2 422,40 грн та витрат на професійну правничу допомогу у розмірі 3 500,00 грн.
В обґрунтування позовних вимог позивач зазначає, що 27.01.2021 року ОСОБА_1 звернулась до первісного кредитора ТОВ «1 БЕЗПЕЧНЕ АГЕНТСТВО НЕОБХІДНИХ КРЕДИТІВ» з метою отримання грошової позики, у зв`язку з чим уклала договір позики №1543524, ознайомилась з умовами та правилами надання грошових коштів у позику та повністю погодилась з ними. Відповідач отримала грошові кошти у розмірі 4 700 грн строком на 30 днів. 21.06.2021 року між ТОВ «1 БЕЗПЕЧНЕ АГЕНТСТВО НЕОБХІДНИХ КРЕДИТІВ» та ТОВ «ФК «УПРАВЛІННЯ АКТИВАМИ» укладено договір факторингу №2106, відповідно до умов якого останнє набуло право грошової вимоги до боржників, у тому числі за договором позики №1543524 від 27.01.2021. 03.04.2023 року між ТОВ «ФК «УПРАВЛІННЯ АКТИВАМИ» та ТОВ «ФІНПРОМ МАРКЕТ» укладено договір факторингу №030423-ФК, за умовами якого позивач набув право грошової вимоги до боржників, у тому числі за зазначеним договором позики. Позивач зазначає, що відповідач не виконала зобов`язання щодо повернення отриманих коштів та сплати процентів, у зв`язку з чим утворилася заборгованість за договором позики №1543524 від 27.01.2021 у загальному розмірі 15 823,60 грн, з яких: 4 700 грн — основна сума боргу; 11 123,60 грн — нараховані проценти за користування позикою.
Процесуальні дії та рішення у справі.
28 липня 2025 року позовну заяву прийнято до розгляду, відкрито провадження, призначено розгляд справи у порядку спрощеного позовного провадження з повідомленням (викликом) сторін та витребувано інформацію з АТ «Універсал Банк» щодо виписки по картці.
29 липня 2025 року, 19 серпня 2025 року, 26 серпня 2025 року, 01 жовтня 2025 року, 27 листопада 2025 року, 16 грудня 2025 року, 06 січня 2026 року на адресу суду від представника позивача надійшли заяви про розгляд справи без його участі.
18 серпня 2025 року на адресу суду надійшли витребувані матеріали від АТ «Універсал Банк».
18 серпня 2025 року, 22 вересня 2025 року, 24 листопада 2025 року на адресу суду від представника відповідача надійшли клопотання про відкладення розгляду справи та ознайомлення з матеріалами справи.
30 березня 2026 року на адресу суду від представника позивача надійшло клопотання про хід розгляду справи.
Позиції учасників справи.
Представник позивача у судове засідання не з`явився, будучи належним чином повідомленим про дату, час і місце його проведення. Направив до суду заяву, в якій просила розгляд справи здійснювати без її участі, не заперечував проти ухвалення заочного судового рішення, за наявності для того передбачених законодавством підстав.
Відповідач та її представник в судове засідання не з`явились, про дату та час розгляду справи повідомлені належним чином, причини неявки суду невідомі, жодних заяв/клопотань, в тому числі про відкладення розгляду справи, на адресу суду не надсилали.
Суд, враховуючи, що одночасно існують умови, щодо належного повідомлення відповідача про дату, час і місце судового засідання, не з`явилась в судове засідання без поважних причин, відповідач та її представник не подали відзив, дійшов висновку про можливість ухвалити рішення на підставі наявних у справі доказів.
Відповідно до ч. 1 ст. 223 ЦПК України неявка у судове засідання будь-якого учасника справи за умови, що його належним чином повідомлено про дату, час і місце цього засідання, не перешкоджає розгляду справи по суті, крім випадків, визначених цією статтею.
Враховуючи вищевикладене, зважаючи на те, що всі сторони по справі були належним чином повідомлені про дату, час і місце судового засідання, зважаючи на наявність клопотання сторони позивача про розгляд справи за їх відсутності, а також враховуючи відсутність клопотань відповідача про відкладення судового розгляду, суд приходить до висновку про можливість здійснення судового розгляду за відсутності сторін по справі.
Відповідно до ч. 2 ст. 247 ЦПК України у разі неявки в судове засідання всіх учасників справи чи в разі якщо відповідно до положень цього Кодексу розгляд справи здійснюється судом за відсутності учасників справи, фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснюється.
Згідно частини 8 статті 178 ЦПК України у разі ненадання відповідачем відзиву у встановлений законом строк без поважних причин суд вирішує справу за наявними матеріалами.
Фактичні обставини справи, встановлені судом.
27 січня 2021 року між ТОВ «1 БЕЗПЕЧНЕ АГЕНТСТВО НЕОБХІДНИХ КРЕДИТІВ» та ОСОБА_1 укладено договір позики №1543524, відповідно до умов якого, позикодавець зобов`язався передати відповідачу грошові кошти на умовлений договором строк шляхом їх перерахування на банківський картковий рахунок відповідача, а відповідач зобов`язався повернути кошти та сплатити позикодавцю плату (проценти) від суми позики.
Підписанням зазначеного договору відповідач підтвердив, що ознайомився з повною інформацією про позикодавця та його послуги, а також погодився, що до моменту підписання договору позики він вивчив його умови та правила надання грошових коштів у позику. 
Відповідно до договору позики: сума позики становить 4 700 грн; строк позики (строк договору) – 30 днів; базова процентна ставка – 1,99% на день. Процентна ставка за понадстрокове користування позикою (її частиною) за день (не застосовується в період карантину) – 2.70%.
Договір підписано електронним підписом з одноразовим ідентифікатором jbHoU3gdty, наданим відповідачу 27.01.2021 року шляхом надсилання на його електронну пошту, що підтверджується довідкою про ідентифікацію.
Згідно із п. 6.5 Правил, у редакції, що діяла на час укладення договору позики, передбачено, що у разі неповернення/повернення не в повному розмірі/несвоєчасного повернення позики та процентів, позичальнику на таку неповернуту позику (або її частину) товариство має право нараховувати проценти у розмірі, передбаченому договором позики, за кожний день понадстрокового користування та закінчуючи днем повернення позики (або її частини) та процентів, але в будь-якому випадку не більше 90 календарних днів. Позичальник розуміє та погоджується з тим, що нарахування процентів на позику (або її частину) за понадстрокове користування позикою за договором позики не є штрафом, пенею чи будь-якою іншою штрафною санкцією в розумінні чинного законодавства, а застосовується виключно в якості процентної ставки на позику за понадстрокове користування. (Правила про надання грошових коштів у позику від Правила надання грошових коштів у позику на умовах повернення позики в кінці строку позики від 14.08.2020 року – додаються). Таким чином, у договорі позики встановлено строк позики 30 днів, однак у самому договорі позики наявні умови щодо пролонгації або автопролонгації строку користування позикою. Умовами, які передбачені у Правилах, строк пролонгації обмежено 90 календарними днями.
Відповідно до платіжної інструкції №a64ffc78-6d42-41b4-9180-d1ec8b9536df від 27.01.2021 та довідки ТОВ «ФК «ФІНЕКСПРЕС» №КД-000027280/ТНПП від 06.05.2025 року, позикодавець ТОВ «1 БЕЗПЕЧНЕ АГЕНТСТВО НЕОБХІДНИХ КРЕДИТІВ» передав відповідачу грошові кошти в розмірі 4 700 грн шляхом перерахування на банківський картковий рахунок № НОМЕР_1 .
Згідно руху коштів по картці, наданих АТ «Універсал Банк» вбачається, що банківський картковий рахунок № НОМЕР_2 належить ОСОБА_1 , їй надано кредитні кошти, якими вона користувалась.
21 червня 2021 року між ТОВ «1 БЕЗПЕЧНЕ АГЕНТСТВО НЕОБХІДНИХ КРЕДИТІВ» та ТОВ «ФК «УПРАВЛІННЯ АКТИВАМИ» укладено договір факторингу №2106, відповідно до умов якого останнє набуло право грошової вимоги до фізичних осіб-боржників, у тому числі за договором позики №1543524 від 27.01.2021 року.
Відповідно до реєстру прав вимоги №1 від 21.06.2021 року ТОВ «ФК «УПРАВЛІННЯ АКТИВАМИ» набуло права грошової вимоги до боржників, у тому числі до відповідача за договором позики №1543524 від 27.01.2021 року у розмірі 15 823,60 грн, з яких: заборгованість за тілом кредиту – 4 700 грн, заборгованість за процентами – 11 123,60 грн.
03 квітня 2023 року ТОВ «ФК «УПРАВЛІННЯ АКТИВАМИ» та ТОВ «ФІНПРОМ МАРКЕТ» уклали договір факторингу №030423-ФК від 03.04.2023 року (з додатками), за умовами якого позивач набув право грошової вимоги до фізичних осіб-боржників, у тому числі за договором позики №1543524 від 27.01.2021 року. 
Відповідно до реєстру заборгованості від 03.04.2023 року ТОВ «ФК «УПРАВЛІННЯ АКТИВАМИ» набуло права грошової вимоги до боржників, у тому числі до відповідача, у розмірі 15 823,60 грн, з яких: заборгованість за тілом кредиту – 4 700 грн, заборгованість за процентами – 11 123,60 грн.
Згідно з розрахунком суми заборгованості ОСОБА_1 із зазначенням суми заборгованості, строку за який проводиться стягнення та відміткою стягувача про непогашення заборгованості за договором позики №1543524 від 27.01.2021 року, станом на 05.06.2025 заборгованість відповідача становить 15 823,60 грн, з яких: заборгованість за тілом кредиту – 4 700 грн, заборгованість за процентами – 11 123,60 грн.
Застосовані норма права.
За змістом ст. 207 ЦК України правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо його зміст зафіксований в одному або кількох документах, у листах, телеграмах, якими обмінялися сторони. Правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо він підписаний його стороною (сторонами).
Зобов`язанням є правовідношення, в якому одна сторона (боржник) зобов`язана вчинити на користь другої сторони (кредитора) певну дію (передати майно, виконати роботу, надати послугу, сплатити гроші тощо) або утриматися від вчинення певної дії (негативне зобов`язання), а кредитор має право вимагати від боржника виконання його обов`язку. Зобов`язання має ґрунтуватися на засадах добросовісності, розумності та справедливості (ч. ч. 1, 3 ст. 509 ЦК України).
Згідно з ч. 1 ст. 526 ЦК України зобов`язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться.
Боржник зобов`язаний виконати свій обов`язок, а кредитор - прийняти виконання особисто, якщо інше не встановлено договором або законом, не випливає із суті зобов`язання чи звичаїв ділового обороту (ч. 1 ст. 527 ЦК України).
Якщо у зобов`язанні встановлений строк (термін) його виконання, то воно підлягає виконанню у цей строк (термін). Зобов`язання, строк (термін) виконання якого визначений вказівкою на подію, яка неминуче має настати, підлягає виконанню з настанням цієї події (ч. 1 ст. 530 ЦК України).
Відповідно до ч. 1 ст. 610 ЦК України порушенням зобов`язання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов`язання (неналежне виконання).
Згідно з ч. 1 ст. 626 ЦК України договором є домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав та обов`язків.
За приписами ст. 627 ЦК України відповідно до статті 6 цього Кодексу сторони є вільними в укладенні договору, виборі контрагента та визначенні умов договору з урахуванням вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, звичаїв ділового обороту, вимог розумності та справедливості. У договорах за участю фізичної особи - споживача враховуються вимоги законодавства про захист прав споживачів.
Відповідно до ч. 1 ст. 628 ЦК України зміст договору становлять умови (пункти), визначені на розсуд сторін і погоджені ними, та умови, які є обов`язковими відповідно до актів цивільного законодавства.
Згідно зі ст. 1054 ЦК України за кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобов`язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові в розмірах та на умовах, установлених договором, а позичальник зобов`язується повернути кредит та сплатити проценти.
Кредитний договір укладається у письмовій формі (ч. 1 ст. 1055 ЦК України).
Відповідно до ст. 1046 ЦК України за договором позики одна сторона (позикодавець) передає у власність другій стороні (позичальникові) грошові кошти, а позичальник зобов`язується повернути позикодавцю таку ж суму грошових коштів (суму позики). Договір позики є укладеним з моменту передання грошей.
Згідно з ч. 1 ст. 1048 ЦК України позикодавець має право на одержання від позичальника процентів від суми позики, якщо інше не встановлено договором або законом. Розмір і порядок одержання процентів встановлюються договором. Якщо договором не встановлений розмір процентів, їх розмір визначається на рівні облікової ставки Національного банку України.
У ст. 3 Закону України «Про електронну комерцію» зазначено, що електронний договір - це домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав і обов`язків та оформлена в електронній формі.
Електронний договір укладається і виконується в порядку, передбаченому Цивільним та Господарським кодексом України, а також іншими актами законодавства. Електронний договір, укладений шляхом обміну електронними повідомленнями, підписаний у порядку, визначеному статтею 12 цього Закону, вважається таким, що за правовими наслідками прирівнюється до договору, укладеного у письмовій формі. Кожний примірник електронного документа з накладеним на нього підписом, визначеним статтею 12 цього Закону, є оригіналом такого документа. Електронний договір вважається укладеним з моменту одержання особою, яка направила пропозицію укласти такий договір, відповіді про прийняття цієї пропозиції в порядку, визначеному частиною шостою цієї статті. Відповідь особи, якій адресована пропозиція укласти електронний договір, про її прийняття (акцепт) може бути надана шляхом: надсилання електронного повідомлення особі, яка зробила пропозицію укласти електронний договір, підписаного в порядку, передбаченому статтею 12 цього Закону; заповнення формуляра заяви (форми) про прийняття такої пропозиції в електронній формі, що підписується в порядку, передбаченому статтею 12 цього Закону; вчинення дій, що вважаються прийняттям пропозиції укласти електронний договір, якщо зміст таких дій чітко роз`яснено в інформаційній системі, в якій розміщено таку пропозицію, і ці роз`яснення логічно пов`язані з нею (стаття 11 Закону України «Про електронну комерцію).
Частина 5 ст. 11 Закону України «Про електронну комерцію» передбачає, що пропозиція укласти електронний договір (оферта) може включати умови, що містяться в іншому електронному документі, шляхом перенаправлення (відсилання) до нього. Особі, якій адресована пропозиція укласти електронний договір (оферта), має надаватися безперешкодний доступ до електронних документів, що включають умови договору, шляхом перенаправлення (відсилання) до них. Включення до електронного договору умов, що містяться в іншому електронному документі, шляхом перенаправлення (відсилання) до такого документа, якщо сторони електронного договору мали змогу ознайомитися з ним, не може бути підставою для визнання правочину нікчемним.
Стаття 12 Закону України «Про електронну комерцію» визначає, що якщо відповідно до акта цивільного законодавства або за домовленістю сторін електронний правочин має бути підписаний сторонами, моментом його підписання є використання: - електронного підпису або електронного цифрового підпису відповідно до Закону України «Про електронний цифровий підпис», за умови використання засобу електронного цифрового підпису усіма сторонами електронного правочину; - електронного підпису одноразовим ідентифікатором, визначеним цим Законом; - аналога власноручного підпису (факсимільного відтворення підпису за допомогою засобів механічного або іншого копіювання, іншого аналога власноручного підпису) за письмовою згодою сторін, у якій мають міститися зразки відповідних аналогів власноручних підписів.
Згідно з ч. 1 ст. 512 ЦК України, кредитор у зобов`язанні може бути замінений іншою особою внаслідок, зокрема, передання ним своїх прав іншій особі за правочином (відступлення права вимоги), а згідно зі ст. 514 цього Кодексу до нового кредитора переходять права первісного кредитора в зобов`язанні в обсязі і на умовах, що існували на момент переходу цих прав, якщо інше не встановлено договором або законом.
Мотиви і висновки суду.
Згідно умов договору позики №1543524 від 27.01.2021 року строк договору - 30 днів, дата надання позики 27.01.2021 по 26.02.2021 - дата повернення позики (останній день).
Таким чином, строк кредитування сплив 26.02.2021.
Відповідно до пункту 5.2 Договору, позичальник до моменту підписання Договору вивчив цей Договір та Правила надання грошових коштів у позику (на умовах повернення позики в кінці строку позики), у тому числі і на умовах фінансового кредиту, розміщені на сайті https://mycredit.ua/ru/documents-license/ (надалі Правила), їх зміст, суть, об`єм зобов`язань Сторін та наслідки укладення цього Договору, а також зазначена в Правилах процедура і наслідки оформлення Позичальником подовження строку користування позикою (пролонгація), йому зрозумілі.
Дійсно Правила надання грошових коштів у позику містить певні умови продовження строку користування позикою.
Однак, матеріали справи не містять підтверджень, що саме надані фінансовою установою Правила надання грошових коштів у позику були надані при укладенні договору позичальнику та який ознайомився і погодився з ними, підписуючи договір позики, а також те, що вказаний документ на момент отримання відповідачем кредитних коштів взагалі містив умови, зокрема й щодо пролонгації договору.
Надані позивачем Правила надання грошових коштів у позику, з огляду на їх мінливий характер, не можна вважати складовою кредитного договору й щодо будь-яких інших встановлених ними нових умов та правил, чи можливості використання банком додаткових заходів, які збільшують вартість кредиту, чи щодо прямої вказівки про збільшення прав та обов`язків кожної із сторін, якщо вони не підписані та не визнаються позичальником, а також, якщо ці умови прямо не передбачені, як у даному випадку, в договорі, який безпосередньо підписаний відповідачем і лише цей факт може свідчити про прийняття позичальником запропонованих йому правил приєднання як другої сторони до запропонованого договору.
Тому, відсутні підстави вважати, що сторони обумовили у письмовому вигляді умови пролонгації по кредиту.
Зазначені правові висновки містяться у постанові Великої Палати Верховного Суду від 03 липня 2019 року у справі № 342/180/17 .
До того ж, позивачем не надано доказів звернення позичальника за продовженням строку користування позикою у будь-який спосіб, чи то визначений Договором, чи законом.
Тому, у позикодавця виникло право нарахування процентів за Договором тільки у межах строку його дії - до 26.02.2021.
Таких же висновків дійшов Верховний Суд у правовій позиції, викладеній у постанові Великої Палати Верховного Суду від 28 березня 2018 року у справі № 444/9519/12, де зазначив, що право кредитодавця нараховувати передбачені договором проценти за користування кредитом, а також обумовлену в договорі неустойку припиняється після спливу визначеного цим договором строку кредитування чи у разі пред`явлення до позичальника вимоги згідно з частиною другою статті 1050 ЦК України. В охоронних правовідносинах права та інтереси позивача забезпечені частиною другою статті 625 ЦК України, яка регламентує наслідки прострочення виконання грошового зобов`язання.
У постанові від 05 квітня 2023 року, справа №910/4518/16 Велика Палата Верховного Суду не знайшла підстав для відступу від цього правового висновку. Одночасно, Велика Палата Верховного Суду зазначила, що припис абзацу другого частини першої статті 1048 ЦК України про щомісячну виплату процентів до дня повернення позики у разі відсутності іншої домовленості сторін може бути застосований лише у межах погодженого сторонами строку кредитування. Право кредитодавця нараховувати передбачені договором проценти за кредитом припиняється після спливу визначеного договором строку кредитування чи у разі пред`явлення до позичальника вимоги згідно з частиною другою статті 1050 ЦК України.
Відповідно до з статей 12, 81 ЦПК України цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін. Кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Докази подаються сторонами та іншими учасниками справи. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях.
Отже, враховуючи наведене, підстави для нарахування та сплати відсотків за період з 26.02.2021 по 27.05.2024, відсутні. Відтак, первісний кредитор мав право на нарахування процентів виключно за період з 27.01.2021 по 26.02.2021 (30 календарних днів).
Розмір процентів за цей період становить 2 805,90 грн, що розраховується наступним чином: 4 700 грн х 1,99 % = 93,53 грн на день; 93,53 грн ? 30 днів = 2 805,90 грн.
Суд також враховує, що позивач, звертаючись до суду, не заявляв вимог про застосування статті 625 Цивільного кодексу України.
Нарахування та стягнення процентів за користування позикою поза межами погодженого сторонами строку суперечить положенням Цивільного кодексу України та усталеній практиці Верховного Суду.
За таких обставин суд дійшов висновку, що з відповідача на користь позивача підлягає стягненню заборгованість за договором позики №1543524 від 27.01.2021 року у загальному розмірі 7 505,90 грн, з яких: 4 700 грн — тіло позики; 2 805,90 грн — проценти за користування позикою.
Щодо судових витрат.
Представник позивача заявив клопотання про стягнення з відповідача витрат на професійну правничу допомогу у розмірі 3 500 грн, на підтвердження чого надано: договір про надання правничої допомоги №01-11/24 від 01.11.2024, укладений між позивачем та адвокатом Ткаченком Ю.О., акт приймання-передачі справ на надання правничої допомоги, витяг з акта приймання-передачі наданої правничої допомоги від 16.05.2025 року, платіжну інструкцію кредитового переказу коштів №579934714.1 від 19.05.2025.
Згідно з витягом з акта приймання-передачі, вартість наданих правничих послуг становить 3 500 грн, до яких включено: вивчення матеріалів справи, їх аналіз, визначення правової позиції, аналіз судової практики та підготовка позовної заяви.
Вирішуючи питання про стягнення витрат на професійну правничу допомогу, суд виходить із положень статті 137 ЦПК України, відповідно до якої витрати, пов`язані з правничою допомогою адвоката, несуть сторони, а за результатами розгляду справи такі витрати підлягають розподілу між сторонами разом з іншими судовими витратами.
Згідно з частиною третьою статті 141 ЦПК України при вирішенні питання про розподіл судових витрат суд враховує, зокрема: зв`язок витрат із розглядом справи, їх обґрунтованість і пропорційність до предмета спору, поведінку сторін, стадію розгляду справи, а також вжиті заходи щодо досудового врегулювання спору.
Відповідно до частини четвертої статті 137 ЦПК України розмір витрат на оплату послуг адвоката має бути співмірним із складністю справи, обсягом виконаних робіт, витраченим часом, ціною позову та значенням справи для сторони.
Як зазначено у практиці Великої Палати Верховного Суду (постанова від 19.02.2020 у справі №755/9215/15-ц), суд при визначенні суми відшкодування має враховувати критерії реальності, необхідності та розумності витрат, а не лише їх договірне визначення між адвокатом та клієнтом.
Аналогічний підхід висловлено Європейським судом з прав людини, який наголошує, що компенсації підлягають лише фактичні, необхідні та розумні витрати (зокрема, рішення у справах «East/West Alliance Limited проти України» та «Лавентс проти Латвії»).
Оцінивши подані докази, суд враховує, що справа є незначної складності, була розглянута у спрощеному провадженні, без участі представника позивача у судових засіданнях (за його заявою), а обсяг виконаних адвокатом робіт обмежувався підготовкою позовної заяви та аналізом документів.
За таких обставин суд дійшов висновку, що заявлений розмір витрат на правничу допомогу не повною мірою відповідає критеріям розумності та співмірності, у зв`язку з чим підлягає зменшенню до 3 000 грн як фактично обґрунтованого та необхідного розміру.
Відповідно до частин першої та другої статті 141 ЦПК України судовий збір та інші судові витрати у разі часткового задоволення позову розподіляються між сторонами пропорційно розміру задоволених позовних вимог.
Згідно з платіжною інструкцією №579936230.1 від 18.06.2025 позивачем сплачено судовий збір у розмірі 2 422,40 грн.
З 15 823,60 грн позовних вимог, з яких судом задоволено 7 505,90 грн, що становить 47,43 %, з відповідача на користь позивача підлягає стягненню судовий збір у розмірі 1 148,95 грн (2 422,40 ? 47,43 %) та витрати на професійну правничу допомогу у розмірі 1 422,90 грн (3 000,00 х 47,43 %), а інша частина судових витрат покладається на позивача.
Керуючись ст.ст. 258, 263-265, 268, 279, 280, 282 ЦПК України, суд

ухвалив:
Позов Товариства з обмеженою відповідальністю «ФІНПРОМ МАРКЕТ» до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості задовольнити частково.
Стягнути з ОСОБА_1 на користь Товариства з обмеженою відповідальністю «ФІНПРОМ МАРКЕТ» заборгованість у розмірі 7 505 грн 90 коп., витрати по сплаті судового збору у розмірі 1 138 грн 53 коп. та витрати на професійну правничу допомогу у розмірі 1 422 грн 90 коп.
В іншій частині позовних вимог відмовити.
Апеляційна скарга на рішення суду подається протягом тридцяти днів з дня його проголошення. Учасник справи, якому повне рішення суду не було вручено у день його проголошення або складення, має право на поновлення пропущеного строку на Учасник справи, якому повне рішення суду не було вручено у день його проголошення або складення, має право на поновлення пропущеного строку на апеляційне оскарження рішення суду - якщо апеляційна скарга подана протягом тридцяти днів з дня вручення йому повного рішення суду.
Позивач: Товариство з обмеженою відповідальністю «ФІНПРОМ МАРКЕТ», адреса місцезнаходження: 08200, Київська обл., м. Ірпінь, вул. Стельмаха Михайла, буд. 9А, офіс 204; код ЄДРПОУ – 43311346.
Відповідач:  ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , РНОКПП: НОМЕР_3 , адреса місця реєстрації: АДРЕСА_1 .
Суддя С.В. Олійник