КИЇВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
П О С Т А Н О В А
І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И
17 квітня 2026 року
м. Київ
апеляційне провадження № 33/824/1912/2026
Київський апеляційний суд у складі судді судової палати з розгляду цивільних справ Євграфової Є. П.,
при секретарі Мудрак Р. Р.
за участі: захисника Конюшка Д. Б. в інтересах ОСОБА_1 ,
потерпілого ОСОБА_2 
розглянув у відкритому судовому засіданні апеляційну скаргу захисника Конюшка Дениса Борисовича, в інтересах ОСОБА_1 , 
на постанову Шевченківського районного суду міста Києва у складі судді Литвин О. А.
від 23 жовтня 2025 року 
у справі №761/41883/25 Шевченківського районного суду міста Києва
про притягнення до адміністративної відповідальності за ст. 124 КУпАП 
громадянина України ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , проживаючого за адресою: АДРЕСА_1 
В С Т А Н О В И В:
Постановою Шевченківського районного суду міста Києва від 23.10.2025 ОСОБА_1 визнано винним у скоєнні правопорушення, передбаченого статтею 124 КУпАП, і застосовано до нього адміністративне стягнення у вигляді штрафу у розмірі 50 неоподаткованих мінімумів доходів громадян, що становить 850 грн 00 коп.
Провадження у справі про притягнення ОСОБА_1 до адміністративної відповідальності за ст. 124 КУпАП - закрито у зв`язку із закінченням на момент розгляду справи про адміністративне правопорушення строків, передбачених ст. 38 КУпАП, для накладення адміністративного стягнення.
На дану постанову, 07.01.2026 захисник Конюшко Д. Б., в інтересах ОСОБА_1 , подав апеляційну скаргу, в якій просить постанову суду скасувати та прийняти нову постанову, якою справу про адміністративне правопорушення відносно ОСОБА_1 закрити у зв`язку з відсутністю складу адміністративного правопорушення. Стверджує, що фабула протоколу не відповідає дійсним обставинам ДТП, оскільки він рухався по головній дорозі (бульвар Т. Шевченка), а інший учасник, водій ОСОБА_2 , виїжджав з другорядної дороги (вул. І. Франка) та не надав йому перевагу. Вважає, що в його діях відсутнє порушення п. 10.1 ПДР, оскільки він діяв відповідно до дорожньої обстановки. Зазначає, що протокол про адміністративне правопорушення був складений на підставі висновку експерта №103/25, який, на думку апелянта, є дефектним, адже експерт порушив вимоги Інструкції про призначення та проведення судових експертиз, оскільки самостійно збирав вихідні дані та проводив непередбачений «експертний експеримент» без участі сторони захисту. Стверджує, що        ОСОБА_1 рухався по головній дорозі, а ДТП сталася з вини водія   ОСОБА_2 , який виїжджав з другорядної дороги не надав перевагу в русі, чим порушив вимоги п. 16.11 та п. 2.3.б ПДР України. Апелянт зазначає, що суд безпідставно відхилив висновок експерта № 58/25, який підтверджував порушення з боку   ОСОБА_2 . 
Також апелянт ставить питання про поновлення строку на апеляційне оскарження постанови суду, в обґрунтування якого вказує, що в судовому засіданні постанова суду проголошена не була, з повним текстом оскаржуваної постанови захисник ознайомився тільки 30.12.2025, копія постанови суду апелянту направлена не була. Посилаючись на те, що вказані обставини зумовили причину пропуску строку на апеляційне оскарження постанови суду, просить поновити такий строк.
Потерпілий ОСОБА_2 у наданих поясненнях зазначає, що апелянт свідомо спотворює факти, оскільки відеозаписи з камер «Безпечне місто» чітко фіксують різку зміну напрямку руху автомобіля «BMW», ОСОБА_1 рухався смугою для громадського транспорту на великій швидкості, об`їжджаючи тролейбус, та здійснив зіткнення вже після того, як автомобіль «Chevrolet» повністю виїхав на головну дорогу. ОСОБА_2 наголошує на порушенні апелянтом п. 9.2 та 14.6 ПДР, оскільки той не подавав сигналів повороту та здійснював маневр безпосередньо на перехресті. Також він звертає увагу суду на те, що його невинність у цій ДТП вже встановлена судовим рішенням у справі № 761/41932/24, яке набрало законної сили. Потерпілий стверджує, що аргументи про «поворот праворуч» є хибними, адже до найближчого дозволеного повороту від місця удару було понад 100 метрів. Крім того, він зазначає про систематичний характер порушень ПДР з боку ОСОБА_1 , що підтверджується даними з відкритих реєстрів. На підставі цього потерпілий просить залишити рішення суду першої інстанції без змін.
Перевіривши матеріали справи, вважаю, що заявлене апелянтом клопотання про поновлення строку на апеляційне оскарження постанови суду першої інстанції підлягає задоволенню з таких підстав.
Відповідно до ст. 294 КУпАП, постанова судді у справі про адміністративне правопорушення може бути оскаржена протягом десяти днів з дня винесення постанови особою, яку притягнуто до адміністративної відповідальності, її законним представником, захисником, потерпілим, його представником, а також прокурором у випадках, передбачених частиною п`ятою статті 7 та частиною першою статті 287 цього Кодексу. Апеляційна скарга, подана після закінчення цього строку, повертається апеляційним судом особі, яка її подала, якщо вона не заявляє клопотання про поновлення цього строку, а також якщо у поновленні строку відмовлено.
Доводи апелянта щодо поважності причин пропуску строку на апеляційне оскарження заслуговують на увагу, адже в матеріалах справи відсутні докази на підтвердження направлення та вручення копії постанови 23.10.2025. З огляду на наведене, суд вважає причини пропуску строку на апеляційне оскарження постанови Шевченківського районного суду міста Києва від 23.10 2025 поважними, а клопотання таким, що підлягає задоволенню.
В судовому засіданні суду апеляційної інстанції захисник Конюшко Д. Б. в інтересах ОСОБА_1 , підтримав подану апеляційну скаргу з підстав та доводів, викладених в ній.
Потерпілий ОСОБА_2 проти апеляційної скарги заперечив, вважаючи постанову суду першої інстанції обґрунтованою. 
Дослідивши матеріали адміністративного провадження та доводи апеляційної скарги та доповнень до неї, заслухавши пояснення захисника Конюшка Д. Б. в інтересах ОСОБА_1 , та потерпілого ОСОБА_2 , суд апеляційної інстанції приходить до наступних висновків.
Відповідно до змісту протоколу серії ЕПР1 № 450587 від 11.09.2025 ОСОБА_1 02.11.2024 о 19 год. 20 хв. у м. Києві, по бульвару Т. Шевченка, 22/20, керуючи автомобілем «БМВ», д.н.з. НОМЕР_1 , під час зміни напрямку руху та перестроювання, не оцінив дорожньої обстановки, проявив неуважність, не переконався, що це буде безпечним, не надав дорогу автомобілю «ШЕВРОЛЕ», д.н.з НОМЕР_2 , під керуванням водія ОСОБА_2 , який рухався по тій смузі, на яку водій ОСОБА_1 мав намір перестроїтись, внаслідок чого трапилось зіткнення транспортних засобів, в результаті якого автомобіль «БМВ», д.н.з. НОМЕР_1 , здійснив зіткнення з автомобілем «ФОРД», д.н.з. НОМЕР_3 , під керуванням водія ОСОБА_3 , яка рухалась по бульвару Т. Шевченка у середній смузі руху, чим порушив вимоги п. 2.3б, 10.1, 10.3 ПДР України, тобто вчинив адміністративне правопорушення, передбачене ст. 124 КУпАП.
Визнаючи ОСОБА_1 винним, суд першої інстанції виходив із сукупності досліджених доказів: даних протоколу, схеми місця ДТП та письмових пояснень водіїв. Суд дійшов висновку, що саме дії ОСОБА_1 перебувають у прямому причинному зв`язку з настанням ДТП.
Апеляційний суд погоджується з такими висновками суду, виходячи з наступного.
Відповідно до ч. 1 ст. 9 КУпАП, адміністративним правопорушенням (проступком) визнається протиправна, винна ( умисна або необережна) дія чи бездіяльність, яка посягає на громадський порядок, власність, права і свободи громадян, на встановлений порядок управління і за яку законом передбачено адміністративну відповідальність.
Окремим видом адміністративних правопорушень (проступків) є правопорушення на транспорті, в тому числі порушення, вчиненні під час дорожнього руху.
Стаття 124 КУпАП передбачає адміністративну відповідальність за порушення учасниками дорожнього руху правил дорожнього руху, що спричинило пошкодження транспортних засобів, вантажу, автомобільних доріг, вулиць, залізничних переїздів, дорожніх споруд чи іншого майна. Об`єктом зазначеного адміністративного правопорушення є суспільні відносини у сфері забезпечення безпеки на транспорті. Об`єктивна сторона полягає у порушенні правил дорожнього руху, що спричинило вказані пошкодження. 
Зазначене правопорушення є правопорушенням з матеріальним складом і вважається закінченим з моменту настання суспільно шкідливих наслідків у виді пошкодження майна. Для констатації наявності у діях порушника об`єктивної сторони вказаного правопорушення необхідно встановити причинно-наслідковий зв`язок між порушенням правил дорожнього руху та пошкодженням майна, зазначеного в диспозиції статті 124 КУпАП.
Пунктом 2.3.б Правил дорожнього руху визначено, що для забезпечення безпеки дорожнього руху водій зобов`язаний бути уважним, стежити за дорожньою обстановкою, відповідно реагувати на її зміну, стежити за правильністю розміщення та кріплення вантажу, технічним станом транспортного засобу і не відволікатися від керування цим засобом у дорозі.
Відповідно до вимог п. 10.1 ПДР України, перед початком руху, перестроюванням та будь-якою зміною напрямку руху водій повинен переконатися, що це буде безпечним і не створить перешкод або небезпеки іншим учасникам руху.
Відповідно до вимог п. 10.3 ПДР України, у разі перестроювання водій повинен дати дорогу транспортним засобам, що рухаються в попутному напрямку по тій смузі, на яку він має намір перестроїтися.
Як вбачається з матеріалів справи та схеми місця ДТП, водій ОСОБА_1 , керуючи автомобілем «БМВ», здійснював маневр перестроювання з середньої смуги у крайню праву. Об`єктивна дорожня обстановка вимагала від нього перед початком маневру переконатися, що смуга є вільною. Той факт, що автомобіль «Шевроле» під керуванням ОСОБА_2 на момент зіткнення вже перебував у вказаній смузі та рухався по ній, підтверджує, що ОСОБА_1 не надав йому переваги, проявив неуважність та не переконався в безпечності маневру.
Доводи апелянта про те, що протокол ґрунтується на дефектному висновку експерта № 103/25, не заслуговують на увагу. Суд першої інстанції при винесенні постанови на вказаний експертний висновок не посилався та не покладав його в основу висновків про винуватість особи. Вина ОСОБА_1 встановлена судом на підставі інших належних та допустимих доказів, зокрема схеми місця дорожньо-транспортної пригоди, яка зафіксувала кінцеве розташування транспортних засобів та напрямок їхнього руху, що у сукупності з поясненнями водіїв є достатнім для встановлення обставин події «поза розумним сумнівом».
Твердження захисту про винуватість водія ОСОБА_2 спростовуються преюдиційними обставинами, встановленими в іншому судовому провадженні. Постановою Шевченківського районного суду міста Києва від 20.01.2025, залишеною без змін постановою Київського апеляційного суду від 08.07.2025 (справа № 761/41932/24), провадження щодо ОСОБА_2 за статтею 124 КУпАП за цим же фактом було закрито у зв`язку з відсутністю в його діях складу правопорушення. Судами було встановлено, що ОСОБА_2 не порушував вимог пункту 16.11 ПДР, оскільки під час його виїзду на перехрестя транспортні засоби на головній дорозі були відсутні, а зіткнення сталося вже після завершення ним виїзду на головну дорогу через дії водія ОСОБА_1 , який різко змінював напрямок руху. Вказані обставини є преюдиційними та не можуть бути переглянуті або піддані сумніву в межах даної справи.
Враховуючи, що обставини даної дорожньо-транспортної пригоди, механізм взаємодії транспортних засобів та дії водіїв уже були предметом дослідження під час розгляду справи № 761/41932/24, за результатами якого встановлено відсутність вини водія ОСОБА_2 , суд не вбачає підстав для призначення експертизи у даному провадженні відсутні, оскільки фактичні дані вже встановлені судовим рішенням, що набрало законної сили.
Посилання апелянта на рух по головній дорозі як на підставу для звільнення від відповідальності є безпідставними. Перевага в русі, зумовлена дорожніми знаками чи пріоритетом доріг, не звільняє водія від обов`язку суворо дотримуватися вимог розділу 10 ПДР України при здійсненні маневрів перестроювання. Аналогічно, аргументи щодо необхідності повороту праворуч обґрунтовано відхилені судом першої інстанції, оскільки вони не узгоджуються з географічним розташуванням місця події.
Щодо процесуального рішення про закриття справи, апеляційний суд зазначає наступне. Згідно з пунктом 7 частини 1 статті 247 КУпАП, провадження підлягає закриттю у разі закінчення на момент розгляду справи строків, передбачених статтею 38 цього Кодексу. Відповідно до статті 38 КУпАП, стягнення може бути накладено не пізніш як через три місяці з дня вчинення правопорушення.
Закриття провадження у зв`язку зі спливом строків накладення стягнення не є реабілітуючою підставою. Це не звільняє суд від обов`язку з`ясувати обставини, передбачені статтею 280 КУпАП, зокрема: чи було вчинено адміністративне правопорушення та чи винна особа в його вчиненні. Встановлення факту вини є обов`язковою передумовою для закриття справи на підставі пункту 7 частини 1 статті 247 КУпАП. 
Оскільки вина ОСОБА_1 у вчиненні правопорушення, передбаченого статтею 124 КУпАП, повністю доведена під час розгляду, а встановлений законом тримісячний строк сплив, суд першої інстанції дійшов правильного висновку про необхідність визнання особи винною із одночасним закриттям провадження без накладення стягнення.
Інші доводи апеляційної скарги висновків суду не спростовують та не впливають на їх правильність. Підстав для закриття провадження у справі у зв`язку з відсутністю складу адміністративного правопорушення у діях ОСОБА_1 не встановлено.
За таких обставин, постанова судді Шевченківського районного суду міста Києва від 23.10.2025 є законною та обґрунтованою, підстави для її скасування відсутні.
Керуючись ст. 294 КУпАП апеляційний суд, 
П О С Т А Н О В И В:
Клопотання захисника Конюшка Дениса Борисовича, в інтересах ОСОБА_1 , про поновлення строку на апеляційне оскарження задовольнити.
Поновити захиснику Конюшці Денису Борисовичу, в інтересах ОСОБА_1 , строк на апеляційне оскарження постанови Шевченківського районного суду міста Києва від 23 жовтня 2025.
Апеляційну скаргу захисника Конюшка Дениса Борисовича, в інтересах ОСОБА_1 , залишити без задоволення.
Постанову Шевченківського районного суду міста Києва від 23 жовтня 2025 року залишити без змін.
Постанова апеляційного суду є остаточною та оскарженню не підлягає.

Суддя Є. П. Євграфова