712/14467/24
2/712/166/26

РІШЕННЯ
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

18 травня 2026 року Соснівський районний суд м. Черкаси у складі:

судді Борєйко О.М.
за участю секретаря судового засідання Чорнуцької І.Ю.
позивача ОСОБА_1 

розглянувши у судовому засіданні в залі суду в м. Черкаси в порядку загального позовного провадження цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до Комунального некомерційного підприємства «Клінічний центр онкології, гематології, трансплантології та паліативної допомоги Черкаської обласної ради» про визнання бездіяльності службових осіб,

ВСТАНОВИВ: 

ОСОБА_1 звернувся до Соснівського районного суду м. Черкаси з позовною заявою до Комунального некомерційного підприємства «Клінічний центр онкології, гематології, трансплантології та паліативної допомоги Черкаської обласної ради» про визнання бездіяльності службових осіб, в якій, з урахуванням заяви про зміну предмету позову, остаточно просив:
- зобов`язати відповідача припинити дії, які порушують гарантовані Конституцією України права пацієнта (надання відповідачем завідомо неправдивої інформації всупереч наявним документам/випискам/заключенням);
- визнати бездіяльність керівника Комунального некомерційного підприємства « КЦОГТПД Черкаської обласної ради» В.Парамонова (при неналежному контролі за виконанням службовими/посадовими особами своїх трудових обов`язків та невжитті заходів, спрямованих на недопущення заподіяння шкоди пацієнтам установи);
- скасувати довідку № 253 від 31 липня 2024 року,видану Комунальним некомерційним підприємством «КЦОГТПД Черкаської обласної ради» (як таку, що містить недостовірну інформацію та суперечить інформації, вказаній в медичних заключеннях/документах тощо) та встановити судовий контроль за виконанням судового рішення.
В обґрунтування заявлених позовних вимог зазначає, що ОСОБА_1 є пацієнтом Комунального некомерційного підприємства «Клінічний центр онкології, гематології, трансплантології та паліативної допомоги Черкаської обласної ради» з 2019 року.
Лікарями КНП «Клінічний центр онкології, гематології, трансплантології та паліативної допомоги Черкаської обласної ради» протягом 2019-2023 років було встановлено діагноз, яким підтверджено наявність у позивача гематологічного захворювання. Проте, у 2024 році працівники КНП «Клінічний центр онкології, гематології, трансплантології та паліативної допомоги Черкаської обласної ради» відмовили позивачу у видачі довідки щодо діагнозу позивача для її пред`явлення до Державної установи «Інститут гематології та трансфузіології НАМН».
22 липня 2024 року та 02 серпня 2024 року позивач звернувся до КНП «Клінічний центр онкології, гематології, трансплантології та паліативної допомоги Черкаської обласної ради» із запитом (та після отримання відповіді із претензією) стосовно надання довідки (затвердженої форми) щодо діагнозу, встановленого ОСОБА_1 лікарями КНП «Клінічний центр онкології, гематології, трансплантології та паліативної допомоги Черкаської обласної ради».
01 серпня 2024 року позивач отримав довідку № 253 від 31 липня 2024 року та лист про надання відповіді на претензію від 31 липня 2024 року за вих. № 1353/01-07, в яких, міститься інформація, яка, на думку позивача, є недостовірною та суперечить медичним документам, виданим позивачу протягом 2019-2023 років КНП «Клінічний центр онкології, гематології, трансплантології та паліативної допомоги Черкаської обласної ради».
Жоден запит позивача не розглянутий відповідачем належним чином; відповідей на питання, порушені позивачем у цих запитах, останнім не отримано.
Інформація, яка міститься в оскарженій довідці № 253 від 31 липня 2024 року, про відсутність підстав та даних для встановлення діагнозу позивачу, є недостовірною, оскільки КНП «Клінічний центр онкології, гематології, трансплантології та паліативної допомоги Черкаської обласної ради» у вересні 2022 року, червні 2023 року, листопаді 2023 року та квітні 2024 року позивачу були видані медичні документи із зазначеними у них діагнозами, встановленими ОСОБА_1 за результатами лікування та/або проведених лікарями оглядів останнього.
Ухвалою судді Соснівського районного суду м. Черкаси від 30 грудня 2024 року, після усунення позивачем недоліків позовної заяви, зазначених в ухвалі від 16 грудня 2024 року про залишення позовної заяви без руху, відкрито провадження у справі та призначено підготовче судове засідання. 
Представником відповідача – адвокатом Ульяновим С.М. надано відзив на позовну заяву, в якому останній заперечив проти задоволення заявлених позовних вимог у зв`язку з їх необгрунтованістю та безпідставністю.
Зазначив, що 22 липня 2024 року КНП «Клінічний центр онкології, гематології, трансплантології та паліативної допомоги Черкаської обласної ради» отримано запит від ОСОБА_1 ..
26 липня 2024 року ОСОБА_1 надано довідку № 253 за підписом медичного директора Г.Джуманязової, завідувачки блоку гематології дорослих, заступника цлікарів – гематологів Б.Скульського, Н.Скирди, А.Кравця.
Діагноз: за результатами наявних в амбулаторній карті пацієнта та у медичній електронній системі закладу обстежень, згідно рекомендації NCCN, пацієнт не має критеріїв, достатніх для діагнозу хронічного мієлопроліферативного захворювання (істинна поліцитемія, первинний мієлофіброз, ессенціальна тромбоцитемія, хронічна мієлоїдна лейкемія).
Позивачу рекомендовано обстеження: еритропоетин сироватки, ПЛР HBV, ЛДГ та консультацію в ДУ «Інститут гематології та трансфузіології НАМН» Київ..
Враховуючи викладене, згідно міжнародних рекомендацій та норм критеріям спеціальних досліджень у КНП «Клінічний центр онкології, гематології, трансплантології та паліативної допомоги Черкаської обласної ради» відсутні підстави для надання позивачу довідки з діагнозом «істинна поліцитемія». 
Крім того, позивачу рекомендовано звернутись до ДУ «Інститут гематології та трансфузіології НАМН « Київ для додаткових обстежень та консультацій.
Позивачем надано суду додаткові пояснення, в яких містилось клопотання про допит свідків у судовому засіданні, яке було задоволено судом.
Згідно ч.1,2 ст. 76 ЦПК України, доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи. Ці дані встановлюються зокрема, показаннями свідків.
За клопотанням позивача були допитані свідки, які надали покази безпосередньо в судовому засіданні.
У судовому засіданні допитана в якості свідка ОСОБА_2 – завідувач відділення КНП «Клінічний центр онкології, гематології, трансплантології та паліативної допомоги Черкаської обласної ради» у відповідь на запитання позивача повідомила, що вона переглянула медичну картку позивача, згідно якої, останньому кілька разів робили процедуру. На запитання позивача, чи відомо свідкові, що під час перебування в КНП «Клінічний центр онкології, гематології, трансплантології та паліативної допомоги Черкаської обласної ради» сестра медична застосувала п`ятикратну дозу лідокаїну, повідомила, що про цю обставину їй не відомо. На запитання позивача щодо невідповідності інформації, яка міститься у оскарженій ним довідці № 283 від 31 липня 2024 року та інших заключеннях лікарів, повідомила, що на момент огляду у позивача не було вказаних критеріїв. Але, з часом ці критерії можуть з`явитись, тому було викликано позивача до КНП «Клінічний центр онкології, гематології, трансплантології та паліативної допомоги Черкаської обласної ради», але, останній не з`явився. На запитання свідка по причини його неявки до КНП «Клінічний центр онкології, гематології, трансплантології та паліативної допомоги Черкаської обласної ради» позивач не відповів, факт такого виклику у судовому засіданні не заперечив. На запитання позивача щодо підстав призначення кожного разу йому медичних препаратів свідок відповіла, що лікарями КНП «Клінічний центр онкології, гематології, трансплантології та паліативної допомоги Черкаської обласної ради» не зроблено нічого, що могло б вплинути негативно на стан здоров`я позивача.
В судовому засіданні допитана свідок ОСОБА_3 - лікар КНП «Клінічний центр онкології, гематології, трансплантології та паліативної допомоги Черкаської обласної ради» на запитання позивача, чи пам`ятає вона процедуру, яка проводилась відносно нього у 2022 році, відповіла, що не пам`ятає. На запитання позивача, чи відомо свідку про його звернення до МОЗ України про проведення перевірки якості надання медичних послуг, відповіла, що про цю обставину їй не відомо. Позивач повідомив, що у 2022 році свідком підписаний епікриз, у якому позивачу встановлено діагноз – «не злоякісний». Також є оскаржена довідка № 253 від 31 липня 2024 року, що немає даних для встановлення діагнозу, тому виникає питання, від якої хвороби його лікували. Свідок на вказане запитання відповіла - «від незлоякісної».
Ухвалою Соснівського районного суду м. Черкаси від 28 жовтня 2025 року підготовче провадження у справі за позовом ОСОБА_1 до КНП «Клінічний центр онкології, гематології, трансплантології та паліативної допомоги Черкаської обласної ради» про визнання бездіяльності службових осіб - закрито; 
призначено цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до КНП «Клінічний центр онкології, гематології, трансплантології та паліативної допомоги Черкаської обласної ради» про визнання бездіяльності службових осіб до судового розгляду по суті.
У судовому засіданні позивач заявлне позовні вимоги підтримав та просив їх задовольнити з підств. викладених у позовній заяві, з урахуванням заяви про зміну предмету позову. 
Представник відповідача у судове засідання не з`явився. по дату, час та місце проведення судового засідання повідомлений належним чином, звернувся до суду з заявою про розгляд справи бе його участ;, у задоволенні заявлених позовниї вимог просив відмовити з підстав, викладених у відзиві на позовну заяву. 
Заслухавши позивача, представника відповідача, надані свідками покази, дослідивши матеріали справи, надані учасниками справи докази, дослідивши їх всебічно, повно, об`єктивно, безпосередньо в судовому засіданні, оцінивши їх належність, допустимість, достовірність, достатність і взаємний зв`язок у сукупності, з`ясувавши всі обставини справи, суд зазначає наступне.

ОСОБА_1 є пацієнтом Комунального некомерційного підприємства «Клінічний центр онкології, гематології, трансплантології та паліативної допомоги Черкаської обласної ради» з 2019 року .
Лікарями КНП «Клінічний центр онкології, гематології, трансплантології та паліативної допомоги Черкаської обласної ради» протягом 2019-2023 років було встановлено діагноз, яким підтверджено наявність у позивача гематологічного захворювання. Проте, у 2024 році працівники КНП «Клінічний центр онкології, гематології, трансплантології та паліативної допомоги Черкаської обласної ради» відмовили позивачу у видачі довідки щодо діагнозу позивача для її пред`явлення до Державної установи «Інститут гематології та трансфузіології НАМН» для подальшого лікування.
22 липня 2024 року та 02 серпня 2024 року позивач звернувся до КНП «Клінічний центр онкології, гематології, трансплантології та паліативної допомоги Черкаської обласної ради» із запитом (та після отримання відповіді із претензією) стосовно надання довідки (затвердженої форми) щодо діагнозу, встановленого ОСОБА_1 лікарями КНП «Клінічний центр онкології, гематології, трансплантології та паліативної допомоги Черкаської обласної ради».
01 серпня 2024 року позивач отримав довідку № 253 від 31 липня 2024 року та лист про надання відповіді на претензію від 31 липня 2024 року за вих. № 1353/01-07, в яких, міститься інформація, яка, на думку позивача, є недостовірною та суперечить медичним документам, виданим позивачу протягом 2019-2023 років КНП «Клінічний центр онкології, гематології, трансплантології та паліативної допомоги Черкаської обласної ради».
Жоден запит позивача не розглянутий відповідачем належним чином; відповідей на питання, порушені позивачем у цих запитах, останнім не отримано.
Інформація, яка міститься в оскарженій довідці № 253 від 31 липня 2024 року, про відсутність підстав та даних для встановлення діагнозу позивачу, є недостовірною, оскільки КНП «Клінічний центр онкології, гематології, трансплантології та паліативної допомоги Черкаської обласної ради» у вересні 2022 року, червні 2023 рок, листопаді 2023 року та квітні 2024 року позивачу були видані медичні документи із зазначеними у них діагнозами, встановленими ОСОБА_1 за результатами лікування та/або проведених лікарями оглядів останнього.
Враховуючи викладене, позивач звернувся до Черкаського окружного адміністративного суду з позовною заявою до КНП «Клінічний центр онкології, гематології, трансплантології та паліативної допомоги Черкаської обласної ради» про визнання протиправними дій та зобов`язання вчинити дії, з позовними вимогами, тотожними позовним вимогам, з якими позивач звернувся до Соснівського районного суду м Черкаси у справі № 712/14467/24, а саме:
- визнати бездіяльність службових осіб Черкаського обласного онкологічного диспансеру: медичного директора КНП «КЦОГТПД» Г.Джуманязова та заступника медичного директора з гематології та трансплантації цчсткового мозку – завідувач блоку гематології дорослих Лук`янець О (при неналежному контролі за виконанням посадовими особами ЧООД своїх службових обов`язків);
- визнати недостовірною інформацію, надану Комунальним некомерційним підприємством «КЦОГТПД Черкаської обласної ради» щодо надання завідомо неправдивої та спотвореної інформації ( стосовно наявності діагнозу ОСОБА_1 ). зазначеної у довідках та відповіді на претензію від 31 липня 2024 року № 1353/01-07, від 12 серпня 2024 року № 1451/01-07, від 31 липня 2024 року № 253;
- скасувати довідку № 253 від 31 липня 2024 року, видану Комунальним некомерційним підприємством «КЦОГТПД Черкаської обласної ради»;
- зобов`язати відповідача видати довідку встановленої форми та завірену належним чином про встановлений ОСОБА_1 діагноз та встановити судовий контроль за виконанням судового рішення.
Ухвалою судді Черкаського окружного адміністративного суду Паламар П.Г. від 14 жовтня 2024 року у справі № 580/10009/24 у відкритті провадження в адміністративній справі відмовлено на підставі ст. 170, 177, 248 КАС України, оскільки, відповідно до п.1ч.1 ст.170 КАС України, позов ОСОБА_4 не підлягає розгляду за правилами адміністративного судочинства; роз`яснено позивачу, що спір відноситься до юрисдикції загального суду за правилами цивільного судочинства. 
У грудні 2024 року позивач звернувся до Соснівського районного суду з вказаною позовною заявою з вимогами, тотожними позовним вимогам, з якими позивач звертався до Черкаського окружного адміністративного суду у справі № 580/10009/24. 
Ухвалою судді Соснівського районного суду м. Черкаси від 30 грудня 2024 року, після усунення позивачем недоліків позовної заяви, зазначених в ухвалі і від 16 грудня 2024 року про залишення позовної заяви без руху, відкрито провадження у справі та призначено підготовче судове засідання. 
Позивач звернувся до Соснівського районного суду м. Черкаси із заявою про зміну підстав позову. В судовому засіданні позивач заяву підтримав, зазначив, що помилково зазначив у назві заяви, «про зміну підстав позову», оскільки, як вбачається зі змісту вказаної заяви, позивачем в цій заяві було змінено виключно предмет позову. 
З урахуванням заяви про зміну предмету позову від 28 травня 2025 року, позивач остаточно просив суд:
- зобов`язати відповідача припинити дії, які порушують гарантовані Конституцією України права пацієнта (надання відповідачем завідомо неправдивої інформації всупереч наявним документам/випискам/заключенням);
- визнати бездіяльність керівника Комунального некомерційного підприємства «КЦОГТПД Черкаської обласної ради» В.Парамонова (при неналежному контролі за виконанням службовими/посадовими особами своїх трудових обов`язків та невжитті заходів, спрямованих на недопущення заподіяння шкоди пацієнтам установи);
- скасувати довідку № 253 від 31 липня 2024 року, видану Комунальним некомерційним підприємством «КЦОГТПД Черкаської обласної ради» (як таку, що містить недостовірну інформацію та суперечить інформації, вказаній в медичних заключеннях/документах тощо) та встановити судовий контроль за виконанням судового рішення.
Верховний Суд у постанові від 22 січня 2025 року у справі № 760/18179/23 (61-7732св24) виснував, що визначення відповідачів, предмета і підстав спору є правом позивача. Натомість встановлення належності відповідачів й обґрунтованості позову - обов`язком суду, який виконується під час розгляду справи, а не на стадії відкриття провадження (аналогічні правові висновки викладено в постановах Великої Палати Верховного Суду від 17 квітня 2018 року у справі
№ 523/9076/16-ц, від 20 червня 2018 року у справі № 308/3162/15-ц, від 21 листопада 2018 року у справі № 127/93/17-ц, від 12 грудня 2018 року у справах № 570/3439/16-ц і № 372/51/16-ц).
Відповідно до статті 9 Конституції України та беручи до уваги ратифікацію Законом України від 17 липня 1997 року N 475/97-ВР Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод 1950 року і Першого протоколу та протоколів № 2, 4, 7, 11 до Конвенції та прийняття Закону України від 23 лютого 2006 року № 3477-IV "Про 
виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини", суди повинні застосовувати Конвенцію про захист прав людини і основоположних свобод та рішення Європейського суду з прав людини як джерело права. 
Згідно рішення ЄСПЛ у праві № "Церква села Сосулівка проти України" (Заява N 37878/02) Страсбург, 28 лютого 2008 року «Право на доступ до суду закріплене пунктом 1 статті 6 «Конвенції про захист прав людини та основоположних свобод», згідно який, зокрема, передбачає таке: "Кожен має право на справедливий ... розгляд його справи ... судом, який вирішить спір щодо його прав та обов`язків цивільного характеру..." 
ЄСПЛ нагадує свою практику, відповідно до якої пункт 1 статті 6 Конвенції закріплює "право на суд", в якому право на доступ до суду - право порушити провадження у судах щодо прав та обов`язків цивільного характеру - становить тільки один з його аспектів (див. "Голдер проти Об`єднаного Королівства" (Golder v. the United Kingdom), рішення від 21 лютого 1975 року, Серія A, N 18, ст. 18, п. 36). Для того, щоб право на доступ до суду було ефективним, особа повинна мати чітку фактичну можливість оскаржити діяння, що становить втручання у її права (див. "Беллет проти Франції" (Bellet v. France), рішення від 4 грудня 1995 року, Серія A, N 333-Б, ст. 42, п. 36)».
Враховуючи викладене, судом було прийнято заяву позивача про зміну предмету позову, подану до закінчення підготовчого провадження.
Відповідно до статті 3 Конституції України людина, її життя і здоров`я, честь і гідність, недоторканність і безпека визнаються в Україні найвищою соціальною цінністю.
Статтею 49 Конституції України передбачено, що кожен має право на охорону здоров`я, медичну допомогу та медичне страхування. Охорона здоров`я забезпечується державним фінансуванням відповідних соціально-економічних, медико-санітарних і оздоровчо-профілактичних програм. Держава створює умови для ефективного і доступного для всіх громадян медичного обслуговування. У державних і комунальних закладах охорони здоров`я медична допомога надається безоплатно; існуюча мережа таких закладів не може бути скорочена. Держава сприяє розвиткові лікувальних закладів усіх форм власності.
Згідно із статтею 284 ЦК України, фізична особа має право на надання їй медичної допомоги. 
Відповідно до ч.1,2 ст. 284 Цивільного кодексу України, фізична особа має право на надання їй медичної допомоги. Фізична особа, яка досягла чотирнадцяти років і яка звернулася за наданням їй медичної допомоги, має право на вибір лікаря та вибір методів лікування відповідно до його рекомендацій.
ОСОБА_1 звернувся до суду з позовом про визнання бездіяльності керівника відповідача, зобов`язання припинити дії, які порушують права пацієнта та скасування довідки № 253 від 31 липня 2024 року.
Позивач є пацієнтом Комунального некомерційного підприємства «Клінічний центр онкології, гематології, трансплантології та паліативної допомоги Черкаської обласної ради» з 2019 року .
22 липня 2024 року ОСОБА_1 звернувся до КНП «Клінічний центр онкології, гематології, трансплантології та паліативної допомоги Черкаської обласної ради» із запитом, у якому просив протягом семи банківських днів видати довідку про наявний діагноз позивача.
01 серпня 2024 року позивач у відповідь на свій запит отримав довідку № 253 від 31 липня 2024 року, яка, на думку позивача, містить недостовірну недостовірною, а також суперечить іншим медичним документам, виданим позивачу лікарями КНП «Клінічний центр онкології, гематології, трансплантології та паліативної допомоги Черкаської обласної ради» протягом 2019-2023 років. 
Згідно ч.1 ст. 285 Цивільного кодексу України, повнолітня фізична особа має право на достовірну і повну інформацію про стан свого здоров`я, у тому числі на ознайомлення з відповідними медичними документами, що стосуються її здоров`я.
Відповідно до п. 15 Постанови Пленуму Верховного Суду України №1 від 2009 року, недостовірною вважається інформація, яка не відповідає дійсності або викладена неправдиво, тобто містить відомості про події та явища, яких не існувало взагалі або які існували, але відомості про них не відповідають дійсності (неповні або перекручені).
Згідно правового висновку Верховного Суду в постанові від 11 листопада 2020 року у справі № 442/4791/17, «відповідно до вимог статті 2 та частини другої статті 4 Закону України «Про захист персональних даних», щоб отримати персональні дані, зокрема копії медичної документації, пацієнт подає запит щодо доступу до персональних даних власникові бази персональних даних (чи розпоряднику ? відповідно до договору, укладеного в письмовій формі з власником), якими є заклади охорони здоров`я усіх форм власності. Таким чином, особа (пацієнт) має право відповідно до вимог статті 285 ЦК України, статей 21, 23 Закону України «Про інформацію», статей 29, 29-1 Закону «№ 2801-XII», статей 2, 4 Закону України «Про захист персональних даних» отримати медичну інформацію стосовно себе».
Відповідно до частини третьої статті 12 ЦПК України кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом.
Згідно з частиною першою статті 76 ЦПК України доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи.
Належними є докази, які містять інформацію щодо предмета доказування. Предметом доказування є обставини, що підтверджують заявлені вимоги чи заперечення або мають інше значення для розгляду справи і підлягають встановленню при ухваленні судового рішення (частини перша та друга статті 77 ЦПК України).
Відповідно до частини другої статті 78 ЦПК України обставини справи, які за законом мають бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватися іншими засобами доказування.
Згідно зі статтею 80 ЦПК України достатніми є докази, які у своїй сукупності дають змогу дійти висновку про наявність або відсутність обставин справи, які входять до предмета доказування.
Частиною першою статті 89 ЦПК України визначено, що суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів.
Верховний Суд у постанові від 04 лютого2026 року у справі 760/19703/23 зазначив, що «у деліктних правовідносинах у сфері надання медичної допомоги протиправна поведінка спрямована на порушення суб`єктивного особистого немайнового права особи, яке має абсолютний характер, - права на медичну допомогу. У сфері надання медичної допомоги протиправними необхідно вважати дії медичного працівника, які не відповідають законодавству у сфері охорони здоров`я, зокрема стандартам у сфері охорони здоров`я та нормативним локальним актам.
Відповідно до статті 33 Закону України "Основи законодавства України про охорону здоров`я" (тут і далі - в редакції, чинній на момент виникнення спірних правовідносин) громадянам України надається лікувально-профілактична допомога поліклініками, лікарнями, диспансерами, клініками науково-дослідних інститутів та іншими акредитованими закладами охорони здоров`я, службою швидкої медичної допомоги, а також окремими медичними працівниками, які мають відповідну ліцензію.
Лікуючий лікар може обиратися безпосередньо пацієнтом або призначатися керівником закладу охорони здоров`я чи його підрозділу. Обов`язками лікуючого лікаря є своєчасне і кваліфіковане обстеження і лікування пацієнта. Пацієнт вправі вимагати заміни лікаря (стаття 34 Закону України "Основи законодавства України про охорону здоров`я").
Надання несвоєчасної або некваліфікованої медичної допомоги є протиправним.
Подібних висновків дійшов Верховних Суд у постановах від 27 лютого 2019 року у справі № 755/2545/15-ц, від 27 листопада 2019 року у справі № 661/2894/16-ц, від 04 листопада 2020 року у справі № 686/6022/18, від 21 квітня 2021 року у справі № 648/2035/17, від 09 квітня 2024 року у справі № 584/947/20.
Верховний Суд у постанові від 30 листопада 2022 року у справі № 344/3764/21 звернув увагу на специфіку тягаря доказування у справах щодо надання медичних послуг, вказавши, що "мають пред`являтися пропорційні вимоги до ступеня деталізації обставин справи, які надаються пацієнтами. Від пацієнтів не можна очікувати та вимагати точного володіння медичними знаннями. Вони не мають точного розуміння процесів лікування та необхідної кваліфікації для аналізу та надання обставин справи, що становлять предмет спору. З метою належної участі в цивільному процесі сторона не повинна мати професійні медичні знання. У зв`язку з цим сторона процесу, яка є пацієнтом, має право обмежитися доповіддю, що дасть змогу припустити про порушення зі сторони обслуговуючого персоналу в силу наслідків, що настали для пацієнта. Тому, з урахуванням принципу розумності, пацієнту, який звернувся до суду за захистом порушених прав, що полягають у завданні шкоди здоров`ю, слід тільки вказати на порушення, а далі тягар доказування покладається на медичну установу чи на лікаря. При цьому вказане не призводить до порушення принципу диспозитивності судового процесу, а навпаки слугує для забезпечення процесуальної рівності сторін".
Велика Палата Верховного Суду, наголошуючи на необхідності застосування передбачених процесуальним законом стандартів доказування, зазначила, що принцип змагальності забезпечує повноту дослідження обставин справи. Зокрема, цей принцип передбачає покладення тягаря доказування на сторони. Водночас цей принцип не створює для суду обов`язок вважати доведеною та встановленою обставину, про яку стверджує сторона. Таку обставину треба доказувати таким чином, аби реалізувати стандарт більшої переконливості, за яким висновок про існування стверджуваної обставини з урахуванням поданих доказів видається вірогіднішим, ніж протилежний. Тобто певна обставина не може вважатися доведеною, допоки інша сторона її не спростує (концепція негативного доказу), оскільки за такого підходу принцип змагальності втрачає сенс (пункт 81 постанови Великої Палати Верховного Суду від 18 березня 2020 року у справі № 129/1033/13-ц).
Позивач у позовній заяві зазначає, що видана на запит позивача довідка відповідача № 253 від 31 липня 2024 року, на думку позивача, містить недостовірну інформацію, а також суперечить іншим медичним документам, виданим раніше позивачу лікарями КНП «Клінічний центр онкології, гематології, трансплантології та паліативної допомоги Черкаської обласної ради» протягом 2019-2023 років. 
Представником відповідача – адвокатом Ульяновим С.М. надано відзив на позовну заяву, в якому останній заперечив проти задоволення заявлених позовних вимог у зв`язку з їх необгрунтованістю та безпідставністю.
Зазначив, що 22 липня 2024 року КНП «Клінічний центр онкології, гематології, трансплантології та паліативної допомоги Черкаської обласної ради» отримано запит від ОСОБА_1 на отримання консультативного висновку спеціаліста.
26 липня 2024 року ОСОБА_1 надано довідку № 253 за підписом медичного директора Г.Джуманязової, завідувачки блоку гематології дорослих, заступника медичного директора з гематології та трансплантології кісткового мозку О.Лук`янець, лікарів – гематологів Б.Скульського, Н.Скирди, А.Кравця.
У вказаній довідці відповідача зазначений наявний діагноз позивача, а саме: за результатами наявних в амбулаторній карті пацієнта та в медичній електронній системі закладу обстежень, згідно рекомендації NCCN, пацієнт не має критеріїв, достатніх для діагнозу хронічного мієлопроліферативного захворювання ( істинна поліцитемія, первинний мієлофіброз, ессенціальна тромбоцитемія, хронічна мієлоїдна лейкемія).
Позивачу рекомендовано обстеження: еритропоетин сироватки, ПЛР HBV, ЛДГ та консультацію в ДУ «Інститут гематології та трансфузіології НАМН» Київ..
Враховуючи викладене, згідно міжнародних рекомендацій та норм критеріям спеціальних досліджень у лікарів КНП «Клінічний центр онкології, гематології, трансплантології та паліативної допомоги Черкаської обласної ради» відсутні підстави для надання позивачу довідки з діагнозом «істинна поліцитемія». 
Крім того, позивачу рекомендовано звернутись до ДУ «Інститут гематології та трансфузіології НАМН» Київ для додаткових обстежень та консультацій.
Згідно ч.1,2 ст. 76 ЦПК України, показання свідків є джерелом доказів, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи. 
За клопотаннями позивача безпосередньо у судовому засіданні були допитані як свідки ОСОБА_2 та ОСОБА_3 , якими підписаний епікриз виписний від 08 серпня 20222 року.
У судовому засіданні допитана в якості свідка ОСОБА_2 – завідувач відділення КНП «Клінічний центр онкології, гематології, трансплантології та паліативної допомоги Черкаської обласної ради» у відповідь на запитання позивача повідомила, що вона переглянула медичну картку позивача, згідно якої, останньому кілька разів робили процедуру. На запитання позивача, чи відомо свідкові, що під час перебування в КНП «Клінічний центр онкології, гематології, трансплантології та паліативної допомоги Черкаської обласної ради» сестра медична застосувала п`ятикратну дозу лідокаїну, повідомила, що про цю обставину їй не відомо. На запитання позивача щодо невідповідності інформації, яка міститься у оскарженій ним довідці № 253 від 31 липня 2024 року та інших заключеннях лікарів, повідомила, що на момент огляду у позивача не було вказаних критеріїв. Але, з часом ці критерії можуть з`явитись, тому було викликано позивача до КНП «Клінічний центр онкології, гематології, трансплантології та паліативної допомоги Черкаської обласної ради», але, останній не з`явився. На запитання свідка по причини його неявки до КНП «Клінічний центр онкології, гематології, трансплантології та паліативної допомоги Черкаської обласної ради» позивач не відповів, факт такого виклику у судовому засіданні не заперечив. На запитання позивача щодо підстав призначення кожного разу йому медичних препаратів свідок відповіла, що лікарями КНП «Клінічний центр онкології, гематології, трансплантології та паліативної допомоги Черкаської обласної ради» не зроблено нічого, що могло б вплинути негативно на стан здоров`я позивача.
В судовому засіданні допитана свідок ОСОБА_3 - лікар КНП «Клінічний центр онкології, гематології, трансплантології та паліативної допомоги Черкаської обласної ради» на запитання позивача, чи пам`ятає вона процедуру, яка проводилась відносно нього у 2022 році, відповіла, що не пам`ятає. На запитання позивача, чи відомо свідку про його звернення до МОЗ України про проведення перевірки якості надання медичних послуг, відповіла, що про цю обставину їй не відомо. Позивач повідомив, що у 2022 році свідком підписаний епікриз, у якому позивачу встановлено діагноз – «не злоякісний». Також є оскаржена довідка № 253 від 31 липня 2024 року, що немає даних для встановлення діагнозу, тому виникає питання, від якої хвороби його лікували. Свідок на вказане запитання відповіла - «від незлоякісної».
З клопотаннями про допит як свідків в судовому засіданні лікарів, якими складені інші медичні документи, крім епікризи виписного від 08 серпня 2022 року, на які позивач посилається у своїй позовній заяві, останній до суду не звертався.
Згідно ч.7 ст. 81 ЦПК України, суд не може збирати докази, що стосуються предмета спору, з власної ініціативи, крім витребування доказів судом у випадку, коли він має сумніви у добросовісному здійсненні учасниками справи їхніх процесуальних прав або виконанні обов`язків щодо доказів, а також інших випадків, передбачених цим Кодексом.
Відповідно до ч.1 ст.79 «Достовірність доказів» ЦПК України, достовірними є докази, на підставі яких можна встановити дійсні обставини справи.
Згідно із ч. 5 ст. 263 ЦПК України, обґрунтованим є рішення, ухвалене на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні.
В обґрунтування заявлених вимог позивач, крім іншого, посилається на довідку (за вимогою) № 354/19-75 від 11 квітня 2023 року КНП «Черкаський обласний Онкологічний диспансер ЧОР», копію якої додано позивачем до позовної заяви останнього.
Разом з тим, рішенням Черкаської обласної ради № 17-6/VІІІ від 03 березня 2023 року «Про зміну найменування Комунального некомерційного підприємства «Черкаський обласний онкологічний диспансер Черкаської обласної ради» з 03 березня 2023 року, тобто більше, ніж за місяць до дати, зазначеної у довідці (за вимогою) № 354/19-75 від 11 квітня 2023 року КНП «Черкаський обласний Онкологічний диспансер ЧОР»), найменування відповідача змінено з Комунального некомерційного підприємства «Черкаський обласний онкологічний диспансер Черкаської обласної ради» на КНП «Клінічний центр онкології, гематології трансплантології та паліативної допомоги Черкаської обласної ради»
Враховуючи викладене, відповідно до ч.7 ст. 81, ч.5 ст. 263 ЦПК України, ухвалою Соснівського районного суду м. Черкаси від 05 березня 2026 року було зобов`язано відповідача надати документи, щодо складення та підписання оскарженої довідки № 253 від 31 липня 2024 року у відповідь на запит позивача від 22 липня 2024 року.
На виконання ухвали суду відповідач листом за вих. № 554/01-09 від 26 березня 2026 року повідомив, що для підготовки обґрунтованої відповіді та надання завіреної належним чином довідки про наявний у позивача діагноз, наказом керівника КНП «Клінічний центр онкології, гематології, трансплантології та паліативної допомоги Черкаської обласної ради» «Про створення комісії по розгляду запиту ОСОБА_1 » від 23 липня 2024 року № 257 було створено тимчасову комісію по розгляду запиту ОСОБА_1 про наявний у нього діагноз.
Підставою видачі довідки на запит позивача, а не іншого документу є п.1.23 Наказу МОЗ України від 14 лютого 2012 року № 110 та затверджена цим наказом «Інструкція про порядок заповнення форми первинної облікової документації» № 028/о «Консультаційний висновок спеціаліста», згідно яких консультаційний висновок спеціаліста видається тільки після огляду та з обов`язковою присутністю направленого на консультацію (обстеження) пацієнта.
Комісійна довідка про діагноз – це документ, який видається після розгляду стану пацієнта лікарською комісією, тобто не одним лікарем, а колегіально кількома спеціалістами на підставі ст. 32,34, 49 Конституції України, Закону України «Основи законодавства України про охорону здоров`я», Цивільного кодексу України, наказів МОЗ України, внутрішніх нормативних документів відповідача.
Враховуючи викладене, а також оскільки у своєму запиті позивач просив видати йому саме довідку про наявний у нього діагноз, відповідь на запит позивача було оформлено відповідачем саме довідкою, складеною не одним лікарем, а кількома спеціалістами.
Право на доступ до інформації є однією з основоположних свобод, закріплених як у національному законодавстві, так і в міжнародних актах.
Відповідно до частини першої статті 34 Конституції України кожному гарантується право на свободу думки і слова, на вільне вираження своїх поглядів і переконань. Кожен має право вільно збирати, зберігати, використовувати і поширювати інформацію усно, письмово або в інший спосіб - на свій вибір.
Ця норма узгоджується з положеннями Міжнародного пакту про громадянські і політичні права 1966 року, який закріплює право кожної людини на вільне вираження поглядів, включно зі свободою шукати, одержувати та поширювати будь-яку інформацію незалежно від кордонів (пункт 2 статті 19).
Аналогічний підхід міститься у Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод 1950 року, яка згідно зі статтею 9 Конституції України є частиною національного законодавства України. У статті 10 цієї Конвенції зазначено, що кожен має право на свободу вираження поглядів. Це право включає свободу дотримуватися своїх поглядів, одержувати і передавати інформацію та ідеї без втручання органів державної влади і незалежно від кордонів.
Водночас, як Конституція України, так і міжнародне законодавство передбачають, що право на доступ до інформації не є абсолютним та може бути обмежене законом за певних умов.
Так, за змістом пункту 3 статті 19 Міжнародного пакту про громадянські і політичні права здійснення права на свободу вираження, зокрема права отримувати і поширювати інформацію, накладає особливі обов`язки і особливу відповідальність. Воно може бути обмежене законом, якщо це необхідно, зокрема для охорони державної безпеки, громадського порядку, здоров`я чи моралі населення.
Подібне регулювання міститься у статті 10 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, відповідно до пункту 2 якої здійснення права на отримання і поширення інформації може підлягати обмеженням, якщо вони передбачені законом, є необхідними в демократичному суспільстві та спрямовані на захист інтересів національної безпеки, територіальної цілісності, громадської безпеки, запобігання заворушенням чи злочинам, охорони здоров`я чи моралі, захисту репутації чи прав інших осіб, запобігання розголошенню конфіденційної інформації або підтримання авторитету та безсторонності суду.
Саме тому частина друга статті 34 Конституції України встановлює, що здійснення цих прав може бути обмежене законом в інтересах національної безпеки, територіальної цілісності або громадського порядку, для запобігання заворушенням чи злочинам, для охорони здоров`я населення, захисту репутації або прав інших осіб, запобігання розголошенню інформації, одержаної конфіденційно, а також для підтримання авторитету і неупередженості правосуддя.
Таким чином, як національні, так і міжнародні норми прямо передбачають можливість обмеження доступу до інформації, якщо це здійснюється на законних підставах, відповідає принципу необхідності та спрямоване на захист важливих суспільних інтересів.
Питання доступу до інформації та можливих обмежень її поширення деталізується у спеціальному законодавстві, зокрема в Законі України від 02 жовтня 1992 року № 2657-XII "Про інформацію" та в Законі України від 13 січня 2011 року № 2939-VI "Про доступ до публічної інформації" .
Відповідно до статті 5 Закону України від 02 жовтня 1992 року № 2657-XII "Про інформацію" кожен має право на інформацію, що передбачає можливість вільного одержання, використання, поширення, зберігання та захисту інформації, необхідної для реалізації своїх прав, свобод і законних інтересів. Реалізація права на інформацію не повинна порушувати громадські, політичні, економічні, соціальні, духовні, екологічні та інші права, свободи і законні інтереси інших громадян, права та інтереси юридичних осіб.
За змістом частин першої, другої статті 7 Закону № 2657-XII право на інформацію охороняється законом. Держава гарантує всім суб`єктам інформаційних відносин рівні права і можливості доступу до інформації. Ніхто не може обмежувати права особи у виборі форм і джерел одержання інформації, за винятком випадків, передбачених законом.,
За порядком доступу інформація поділяється на відкриту та з обмеженим доступом (частина перша статті 20 Закону № 2657-ХІІ).
Відкритою є будь-яка інформація, крім тієї, що віднесена законом до інформації з обмеженим доступом (частина друга статті 20 Закону № 2657-ХІІ).
Інформацією з обмеженим доступом є конфіденційна, таємна та службова. Конфіденційною є інформація про фізичну особу, а також інформація, доступ до якої обмежено фізичною або юридичною особою, крім суб`єктів владних повноважень. Конфіденційна інформація може поширюватися за бажанням (згодою) відповідної особи у визначеному нею порядку відповідно до передбачених нею умов, а також в інших випадках, визначених законом (частини перша, друга статті 21 Закону № 2657-ХІІ).
Згідно рішення Конституційного Суду України у справі щодо офіційного тлумачення статей 3, 23, 31, 47, 48 Закону України «Про інформацію» та ст. 12 Закону України «Про прокуратуру» (справа К. Г. Устименка) від 30.10.1997 р., «Частину 4 статті 23 Закону України „Про інформацію“ треба розуміти так, що забороняється не лише збирання, а й зберігання, використання та поширення конфіденційної інформації про особу без її попередньої згоди, крім випадків, визначених законом, і лише в інтересах національної безпеки, економічного добробуту, прав та свобод людини. До конфіденційної інформації, зокрема, належать свідчення про особу (освіта, сімейний стан, релігійність, стан здоров`я, дата і місце народження, майновий стан та інші персональні дані).
Згода на збирання, зберігання, використання і поширення відомостей щодо недієздатної особи надається членам її сім`ї або законним представником. У період збирання інформації про нього кожний дієздатний, члени сім`ї або законні представники недієздатного мають право знати, які відомості і з якою метою збираються, як, ким і з якою метою вони використовуються. У період зберігання і поширення персональних даних ці ж особи мають право доступу до такого роду інформації, заперечувати її правильність, повноту, тощо.
Частину 5 статті 23 Закону „Про інформацію“ треба розуміти так, що кожна особа має право знайомитись з зібраною про неї інформацією в органах державної влади, органах місцевого самоврядування, установах і організаціях, якщо ці відомості не є державною або іншою, захищеною законом, таємницею.
Медична інформація, тобто свідчення про стан здоров`я людини, історію її хвороби, про мету запропонованих досліджень і лікувальних заходів, прогноз можливого розвитку захворювання, в тому числі і про наявність ризику для життя і здоров`я, за своїм правовим режимом належить до конфіденційної, тобто інформації з обмеженим доступом. Лікар зобов`язаний на вимогу пацієнта, членів його сім`ї або законних представників надати їм таку інформацію повністю і в доступній формі.
Правила використання відомостей, що стосуються лікарської таємниці – інформації про пацієнта, ні відміну від медичної інформації – інформації для пацієнта, встановлюються статтею 40 Основ законодавства України про охорону здоров`я та ч. 3 ст. 46 Закону України „Про інформацію“.
У ст. 48 Закону України „Про інформацію“ визначальними є норми, сформульовані у ч. 1 цієї статті, які передбачають оскарження встановлених Законом „Про інформацію“ протиправних діянь, вчинених органами державної влади, органами місцевого самоврядування та їх посадовими особами, а також політичними партіями, іншими об`єднаннями громадян, засобами масової інформації, державними організаціями, які є юридичними особами, та окремими громадянами, або до органів вищого рівня, або до суду, тобто за вибором того, хто подає скаргу. Частина друга ст. 48 Закону „Про інформацію“ лише встановлює порядок оскарження протиправних дій посадових осіб у разі звернення до органів вищого рівня, а ч. 3 цієї статті акцентує на тому, що й оскарження, подане до органів вищого рівня, не є перепоною для подальшого звернення громадянина чи юридичної особи до суду. Частину третю у контексті всієї ст. 48 Закону „Про інформацію“ не можна розуміти як вимогу обов`язкового оскарження протиправних дій посадових осіб спочатку до органів вищого рівня, а потім – до суду. Безпосереднє звернення до суду є конституційним правом кожного».
У разі якщо лист особи одночасно складається із запиту щодо доступу до персональних даних й звернення, на лист в частині, яка є інформаційним запитом (тобто, є вимогою щодо надання інформації), надається відповідь згідно із Законом України «Про захист персональних даних», а на лист в частині, що є зверненням (скаргою, клопотанням, пропозицією), – відповідно до Закону України «Про звернення громадян».
Для реалізації пацієнтом права на ознайомлення з відповідними медичними документами слід використовувати нормативні гарантії, визначені Законом України «Про захист персональних даних», поряд із положеннями, закріпленими в ч. 1 ст. 285 Цивільного кодексу України , ч. 1 ст . 39 Закону України «Основи законодавства України про охорону здоров`я». За умови звернення пацієнта у встановленому законодавством порядку, останній має право на отримання персональних даних. 
Позивач у своїй позовній заяві зазначає, що 24 липня 2024 року ОСОБА_1 звернувся до керівника відповідача із запитом, в якому просив в семиденний термін надати довідку про наявний у нього діагноз.
Згідно ч.1,5,6 ст. 16 «Порядок доступу до персональних даних» Закону України « Про захист персональних даних», порядок доступу до персональних даних третіх осіб визначається умовами згоди суб`єкта персональних даних на обробку цих даних, наданої володільцю персональних даних, або відповідно до вимог закону. Порядок доступу третіх осіб до персональних даних, які перебувають у володінні розпорядника публічної інформації, визначається Законом України "Про доступ до публічної інформації", крім даних, що отримує від інших органів центральний орган виконавчої влади, що забезпечує формування та реалізує державну фінансову та бюджетну політику, під час здійснення верифікації та моніторингу державних виплат та орган державного фінансового контролю під час здійснення провадження у справах про адміністративні правопорушення у випадках, передбачених законом.
Строк вивчення запиту на предмет його задоволення не може перевищувати десяти робочих днів з дня його надходження.
Протягом цього строку володілець персональних даних доводить до відома особи, яка подає запит, що запит буде задоволено або відповідні персональні дані не підлягають наданню, із зазначенням підстави, визначеної у відповідному нормативно-правовому акті.
Запит задовольняється протягом тридцяти календарних днів з дня його надходження, якщо інше не передбачено законом.
Суб`єкт персональних даних має право на одержання будь-яких відомостей про себе у будь-якого суб`єкта відносин, пов`язаних з персональними даними, за умови надання інформації, визначеної у пункті 1 частини четвертої цієї статті, крім випадків, установлених законом.
31 липня 2024 року з супровідним листом за вих. № 1353/01-07 на запит позивача відповідачем було надано відповідь «Про надання інформації» та довідку № 253 від 31 липня 2024 року із зазначеним у ній діагнозом про відсутність у позивача хронічного мієлопроіферативного захворювання станом на момент її складення.
Враховуючи викладене, відповідачем надано відповідь на запит позивача, яку оформлено у формі та протягом строку, про які позивач просив у своєму запиті, а саме: 
- у формі довідки 
- протягом семиденного строку, 
- із зазначеною у довідці інформацією про наявний діагноз позивача. 
Таким чином, позовні вимоги в частині заявлених вимог про визнання бездіяльності керівника Комунального некомерційного підприємства «КЦОГТПД Черкаської обласної ради» В.Парамонова задоволенню не підлягають.
Крім того, не погоджуючись зі змістом оскарженої довідки №253 від 31 липня 2024 року та її формою, позивач в своїй позовній заяві просив скасувати довідку № 253 від 31 липня 2024 року КНП «Клінічний центр онкології, гематології, трансплантології та паліативної допомоги Черкаської обласної ради».
В обгрунтування заявленої вимоги позивач зазначив, що 01 серпня 2024 року у відповідь на запит від 22 липня 2024 року останній отримав довідку № 253 від 31 липня 2024 року, яка містить недостовірну недостовірною щодо наявного діагнозу позивача та суперечить іншим медичним документам, виданим позивачу лікарями КНП «Клінічний центр онкології, гематології, трансплантології та паліативної допомоги Черкаської обласної ради» протягом 2019-2023 років. 
Згідно ч.1 ст. 285 Цивільного кодексу України, повнолітня фізична особа має право на достовірну і повну інформацію про стан свого здоров`я, у тому числі на ознайомлення з відповідними медичними документами, що стосуються її здоров`я.
Відповідно до п.1.3 розділу І Положення про експертизу тимчасової втрати працездатності, затвердженого Наказом Міністерства охорони зоров`я України «Про затвердження Положення про експертизу тимчасової непрацездатності» № 189 від 09 квітня 2008 року (із змінами, внесеними згідно з Наказом Міністерства охорони здоров`я N 679 від 01 серпня 2013 року), діагноз - стислий лікарський висновок про сутність захворювання і функціональний стан хворого, виражений в термінах сучасної медичної науки (позначення захворювання за прийнятою класифікацією та визначення індивідуальних особливостей організму хворого).
Згідно класифікації ВООЗ хронічних мієлопроліферативних, мієлодиспластичних/мієлопроліферативних захворювань і мієлодиспластичних синдромів (МДС) (2001) :
- Хронічні мієлопроліфера¬тивні захворювання: Хронічна мієлоїдна лейкемія (Ph-хромосома [t(9; 22)(q34; q11)],BCR/ABL-позитивний), Хронічна нейтрофільна лейкемія, Хронічна еозинофільна лейкемія (і гіпереозинофільний синдром) Справжня поліцитемія, Хронічний ідіопатичний мієлофіброз, Есенціальна тромбоцитемія, Хронічне мієлопроліферативне захворювання, некласифіковане;

- Мієлодиспластичні/ мієлопроліферативні захворювання: Хронічна мієломоноцитарна лейкемія, Атипова хронічна мієлоїдна лейкемія, Ювенільна мієломоноцитарна лейкемія;

- Мієлодиспластичні синдроми: Рефрактерна анемія (з кільцьовими сидеробластами;без кільцьових сидеробластів), Рефрактерна цитопенія (мієлодиспластичний синдром) з мультилінійною дисплазією, Рефрактерна анемія (мієлодиспластичний синдром) з надлишком бластів, 5q синдром Мієлодиспластичний синдром, некласифікований.
Відповідно до ч.5 ст. 263 ЦПК України, обґрунтованим є рішення, ухвалене на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні.
Згідно ч.7 ст. 81 ЦПК України, суд не може збирати докази, що стосуються предмета спору, з власної ініціативи, крім витребування доказів судом у випадку, коли він має сумніви у добросовісному здійсненні учасниками справи їхніх процесуальних прав або виконанні обов`язків щодо доказів, а також інших випадків, передбачених цим Кодексом.
В матеріалах матеріалів справи, досліджених судом безпосередньо в судовому засіданні (з урахуванням клопотання позивача в судовому засіданні про нерозголошення інформації про стан здоров`я останнього) наявна медична документація, згідно якої у 2022 та у 2023 роках лікарями відповідача створено медичні документи, в яких діагностовано наявність хронічного мієлопроліфера¬тивного захворювання, зокрема, епікризі виписному від 08 серпня 2022 року, консультативному висновку спеціаліста № 427/19-75 від 27 червня 2023 року (виданому для ТЦК).
Відповідно до статті 3 Закону України «Основи законодавства України про охорону здоров`я» №2801-ХІІ,
медична допомога - діяльність професійно підготовлених медичних працівників, спрямована на профілактику, діагностику та лікування у зв`язку з хворобами, травмами, отруєннями і патологічними станами, а також у зв`язку з вагітністю та пологами;
медична інформація - інформація про медичне обслуговування особи або його результати, викладена в уніфікованій формі відповідно до вимог, встановлених законодавством, у тому числі інформація про стан здоров`я, діагнози та будь-які документи, що стосуються здоров`я та обмеження повсякденного функціонування/ повсякденного функціонування людини;
медичне обслуговування - діяльність закладів охорони здоров`я, реабілітаційних закладів, відділень, підрозділів та фізичних осіб - підприємців, які зареєстровані та одержали відповідну ліцензію у встановленому законом порядку, у сфері охорони здоров`я, що не обов`язково обмежується медичною допомогою та/або реабілітаційною допомогою, але безпосередньо пов`язана з їх наданням;
пацієнт - фізична особа, яка звернулася за медичною та/або реабілітаційною допомогою або медичною послугою та/або якій така допомога або послуга надається
Згідно статті 24-1 «Захист прав пацієнтів» Закону України «Основи законодавства України про охорону здоров`я» №2801-ХІІ, правові, економічні, організаційні основи захисту прав та законних інтересів пацієнтів визначаються законом
Відповідно до ст. 39 «Обов`язок надання медичної інформації» Закону України «Основи законодавства України про охорону здоров`я» №2801-ХІІ, пацієнт, який досяг повноліття, має право на отримання достовірної і повної інформації про стан свого здоров`я, у тому числі на ознайомлення з відповідними медичними документами, що стосуються його здоров`я.
Медичний працівник зобов`язаний надати пацієнтові в доступній формі інформацію про стан його здоров`я, мету проведення запропонованих досліджень і лікувальних заходів, прогноз можливого розвитку захворювання, у тому числі наявність ризику для життя і здоров`я. Лікуючий лікар зобов`язаний інформувати пацієнта, який досяг повноліття, або фізичних осіб, визначених частиною другою цієї статті, про можливі наслідки для здоров`я пацієнта у разі застосування лікарських засобів, зокрема щодо показань та протипоказань, а також можливих небажаних реакцій, у тому числі звикання/резистентність, що можуть мати місце при застосуванні препарату відповідно до рекомендованих лікарем дозування та способу застосування для лікування, діагностики або профілактики захворювання.
Відповідно до ст. 8 «Державний захист права на охорону здоров`я» Закону України «Основи законодавства України про охорону здоров`я» №2801-ХІІ, держава визнає право кожного громадянина України на охорону здоров`я і забезпечує його захист.
Кожен громадянин має право на безоплатне отримання у державних та комунальних закладах охорони здоров`я медичної допомоги, до якої належать:
екстрена медична допомога;
первинна медична допомога;
спеціалізована медична допомога;
паліативна допомога.
Судовий захист права на охорону здоров`я здійснюється у порядку, встановленому законодавством.
Згідно ст. 33 «Забезпечення надання медичної допомоги» Закону України «Основи законодавства України про охорону здоров`я» №2801-ХІІ, медична допомога надається відповідно до медичних показань професійно підготовленими медичними працівниками, які перебувають у трудових відносинах із закладами охорони здоров`я, що забезпечують надання медичної допомоги згідно з одержаною відповідно до закону ліцензією, та фізичними особами - підприємцями, які зареєстровані та одержали відповідну ліцензію в установленому законом порядку і можуть перебувати з цими закладами у цивільно-правових відносинах.
Відповідно до ст. 34 «Лікуючий лікар» Закону України «Основи законодавства України про охорону здоров`я» №2801-ХІІ, лікуючий лікар - лікар закладу охорони здоров`я або лікар, який провадить господарську діяльність з медичної практики як фізична особа - підприємець і який надає медичну допомогу пацієнту в період його обстеження та лікування.
Лікуючий лікар обирається пацієнтом або призначається йому в установленому цими Основами порядку. Обов`язками лікуючого лікаря є своєчасне і кваліфіковане обстеження та лікування пацієнта. Пацієнт вправі вимагати заміни лікаря.
Лікар має право відмовитися від подальшого ведення пацієнта, якщо останній не виконує медичних приписів або правил внутрішнього розпорядку закладу охорони здоров`я, за умови, що це не загрожуватиме життю пацієнта і здоров`ю населення.
Лікар не несе відповідальності за здоров`я особи в разі відмови останньої від медичних приписів або порушення пацієнтом встановленого для нього режиму.
Згідно ст. 352 «Спеціалізована медична допомога» Закону України «Основи законодавства України про охорону здоров`я» №2801-ХІІ, спеціалізована медична допомога - медична допомога, що надається в амбулаторних або стаціонарних умовах лікарями відповідної спеціалізації (крім лікарів загальної практики - сімейних лікарів) у плановому порядку або в екстрених випадках і передбачає надання консультації, проведення діагностики, лікування та профілактики хвороб, травм, отруєнь, патологічних і фізіологічних (під час вагітності та пологів) станів, у тому числі із застосуванням високотехнологічного обладнання та/або високоспеціалізованих медичних процедур високої складності; направлення пацієнта відповідно до медичних показань для надання спеціалізованої медичної допомоги з іншої спеціалізації.
Надання спеціалізованої медичної допомоги забезпечують заклади охорони здоров`я в стаціонарних та амбулаторних умовах.
Лікуючим лікарем з надання спеціалізованої медичної допомоги, зокрема, є лікар закладу охорони здоров`я, у якому надається така допомога
Лікуючого лікаря з надання спеціалізованої медичної допомоги в закладі охорони здоров`я, що забезпечує надання такої допомоги, визначає керівник цього закладу або уповноважена на прийняття відповідних рішень особа. Порядок визначення лікуючого лікаря встановлюється центральним органом виконавчої влади, що забезпечує формування державної політики у сфері охорони здоров`я.
Згідно ст.80 Закону України «Основи законодавства України про охорону здоров`я» №2801-ХІІ, особи, винні у порушенні законодавства про охорону здоров`я, несуть цивільну, адміністративну або кримінальну відповідальність згідно із законодавством.
В обґрунтування заявлених позовних вимог позивач у своїй позовній заяві зазначає, що він є пацієнтом Комунального некомерційного підприємства «Клінічний центр онкології, гематології, трансплантології та паліативної допомоги Черкаської обласної ради».
До позовної заяви позивачем додано копії медичних документів, складених лікарями відповідача в період з серпня 2022 року по квітень 2024 року, згідно яких діагностовано наявність хронічного мієлопроліфера¬тивного захворювання.
Проте, в оскарженій комісійній довідці № 253 від 31 липня 2024 року, виданій відповідачем на запит позивача від 22 липня 202 року, відповідачем зазначений діагноз, згідно якого за результатами наявних в амбулаторній карті пацієнта та в медичній електронній системі закладу обстежень, згідно рекомендацій NCCN, пацієнт (позивач) не має критеріїв, достатніх для діагнозу хронічного мієлопроліферативного захворювання; позивачу рекомендовано остеження: еритропоетин сироватки, ПЛР, НВV, ЛДГ та консультація в ДУ «Інститут гематології та трансфузіології НАМН» Київ.
Таким чином, доводи позивача, викладені в позовній заяві останнього, фактично зводяться до незгоди останнього з діагнозом, який зазначений у довідці № 253 від 31 липня 2024 року, виданій відповідачем на запит позивача.
Згідно правового висновку Верховного Суду у постановах від 12 лютого 2021 року у справі № 820/5570/16 від 12 червня 2020 року у справі № 810/5009/18, надання оцінки діагнозу не належить до повноважень суду.

Позивач у позовній заяві також не погоджується з оформленням відповіді на його запит у формі довідки.
Разом з тим, згідно матеріалів справи досліджених судом безпосередньо в судовому засіданні, 22 липня 2024 року позивач звернувся до керівника відповідача із «Запитом на отримання консультаційного висновку спеціаліста/довідки про наявний діагноз». Крім того,у вказаному запиті позивач просив відповідача в семиденний строк надати йому довідку про наявний діагноз.
31 липня 2024 року з супровідним листом за вих. № 1353/01-07 на запит позивача відповідачем було надано відповідь «Про надання інформації» та довідку № 253 від 31 липня 2024 року із зазначеним у ній діагнозом про відсутність у позивача хронічного мієлопроіферативного захворювання станом на момент її складення.
Враховуючи викладене, відповідачем надано відповідь на запит позивача, яку оформлено у формі та протягом строку, про які позивач просив у своєму запиті, а саме: 
- у формі довідки 
- протягом семиденного строку, 
- із зазначеною у довідці інформацією про наявний діагноз позивача. 
Ухвалою Соснівського районного суду м. Черкаси від 05 березня 2026 року було зобов`язано відповідача надати документи, щодо складення та підписання оскарженої довідки № 253 від 31 липня 2024 року у відповідь на запит позивача від 22 липня 2024 року.
На виконання ухвали суду відповідач листом за вих. № 554/01-09 від 26 березня 2026 року повідомив, що для підготовки обґрунтованої відповіді та надання завіреної належним чином довідки про наявний у позивача діагноз, наказом керівника КНП «Клінічний центр онкології, гематології, трансплантології та паліативної допомоги Черкаської обласної ради» «Про створення комісії по розгляду запиту ОСОБА_1 » від 23 липня 2024 року № 257 було створено тимчасову комісію по розгляду запиту ОСОБА_1 про наявний у нього діагноз.
Підставою видачі довідки на запит позивача, а не іншого документу є п.1.23 Наказу МОЗ України від 14 лютого 2012 року № 110 та затверджена цим наказом «Інструкція про порядок заповнення форми первинної облікової документації» № 028/о «Консультаційний висновок спеціаліста», згідно яких консультаційний висновок спеціаліста видається тільки після огляду та з обов`язковою присутністю направленого на консультацію (обстеження) пацієнта.
Враховуючи викладене, а також оскільки у своєму запиті позивач просив видати йому саме довідку про наявний у нього діагноз, відповідь на запит позивача було оформлено відповідачем саме довідкою, складеною не одним лікарем, а кількома спеціалістами.
Кожна особа має право на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання. Кожна особа має право звернутися до суду за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу (частина перша статті 15, частина перша статті 16 ЦК України).
Порушення права пов`язане з позбавленням його суб`єкта можливості здійснити (реалізувати) своє приватне (цивільне) право повністю або частково. Для застосування того чи іншого способу захисту необхідно встановити, які ж приватні (цивільні) права (інтереси) позивача порушені, невизнані або оспорені відповідачем і за захистом яких приватних (цивільних) прав (інтересів) позивач звернувся до суду (постанова Верховного Суду в складі Об`єднаної палати Касаційного цивільного суду від 19 лютого 2024 року у справі № 567/3/22 (провадження № 61-5252сво23)).
Відсутність порушеного, невизнаного або оспореного відповідачем приватного (цивільного) права (інтересу) позивача є самостійною підставою для відмови в позові (постанова Верховного Суду у складі колегії суддів Другої судової палати Касаційного цивільного суду від 15 березня 2023 року в справі № 753/8671/21 (провадження № 61-550св22), постанову Верховного Суду у складі Об`єднаної палати Касаційного цивільного суду від 18 вересня 2023 року у справі № 582/18/21 (провадження № 61-20968сво21)).
Завданням цивільного судочинства є саме ефективний захист порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів. Такий захист можливий за умови, що права, свободи чи інтереси позивача власне порушені, а учасники використовують цивільне судочинство для такого захисту (постанова Верховного Суду у складі Об`єднаної палати Касаційного цивільного суду від 05 вересня 2019 року в справі № 638/2304/17 (провадження № 61-2417сво19)).
Спосіб захисту порушеного права повинен бути таким, що найефективніше захищає або відновляє порушене право позивача, тобто повинен бути належним. Належний спосіб захисту повинен гарантувати особі повне відновлення порушеного права та/або можливість отримання нею відповідного відшкодування (пункт 8.54 постанови Великої Палати Верховного Суду від 11 січня 2022 року у справі № 910/10784/16 (провадження № 12-30гс21)).
Приватно-правовими нормами визначене обмежене коло підстав відмови у судовому захисті цивільного права та інтересу особи, зокрема, до них належать: необґрунтованість позовних вимог (встановлена судом відсутність порушеного права або охоронюваного законом інтересу позивача); обрання позивачем неналежного способу захисту його порушеного права/інтересу (постанова Верховного Суду в складі колегії суддів Другої судової палати Касаційного цивільного суду від 08 листопада 2023 року в справі № 761/42030/21 (провадження № 61-12101св23), постанова Верховного Суду в складі Об`єднаної палати Касаційного цивільного суду від 11 грудня 2023 року в справі № 607/20787/19 (провадження № 61-11625сво22)).
Доводи позивача в позовній заяві останнього щодо наявності недостовірних відомостей в оскарженій довідці № 253 від 31 липня 2024 року, зводяться фактично до його незгоди із зазначеній у ній діагнозом.
Разом з тим, згідно правового висновку Верховного Суду у постановах від 12 лютого 2021 року у справі № 820/5570/16 від 12 червня 2020 року у справі № 810/5009/18, надання оцінки діагнозу не належить до повноважень суду.
В судовому засіданні за клопотанням позивача було допитано в якості свідка ОСОБА_2 – завідувача відділення КНП «Клінічний центр онкології, гематології, трансплантології та паліативної допомоги Черкаської обласної ради», яка на запитання позивача щодо невідповідності інформації, яка міститься у оскарженій ним довідці № 253 від 31 липня 2024 року та інших заключеннях лікарів, повідомила, що на момент огляду у позивача не було вказаних критеріїв. Але, з часом ці критерії можуть з`явитись, тому позивача було викликано до КНП «Клінічний центр онкології, гематології, трансплантології та паліативної допомоги Черкаської обласної ради», але, останній не з`явився. 
На запитання свідка до позивача по причини його неявки до КНП «Клінічний центр онкології, гематології, трансплантології та паліативної допомоги Черкаської обласної ради» позивач не відповів, факт такого виклику у судовому засіданні не заперечив. На запитання позивача щодо підстав призначення кожного разу йому медичних препаратів свідок відповіла, що лікарями КНП «Клінічний центр онкології, гематології, трансплантології та паліативної допомоги Черкаської обласної ради» не зроблено нічого, що могло б вплинути негативно на стан здоров`я позивача.
В судовому засіданні за клопотанням позивача допитано в якості свідка ОСОБА_3 - лікаря КНП «Клінічний центр онкології, гематології, трансплантології та паліативної допомоги Черкаської обласної ради», яка на запитання позивача, від якої хвороби його лікували, відповіла - «від незлоякісної».
Крім того, наявність в оскарженій довідці № 253 від 31 липня 2024 року діагнозу про відсутність у позивача хронічного мієлопроліферативного захворювання станом на момент її складення, не є достатнім, достовірним доказом неправильності зазначеного у ній діагнозу, і, як наслідок, наявності в ній недостовірної інформації, а й може свідчити, серед іншого, не тільки про неправильність діагнозу, зазначеного у раніше складених у 2022 - 2023 роках медичних документах, а й свідчити про одужання пацієнта (позивача) та бути допустимим, достовірним доказом ефективності раніше призначеного позивачу лікування. 
На підставі вищевикладеного, відповідно до ст. 15, 16, 284 Цивільного кодексу України, згідно ст. 3, 8, 24-1 , 33, 34, 352, 38, 39 Закону України Закону України «Основи законодавства України про охорону здоров`я» №2801-ХІІ та керуючись ст.ст. 12, 13, 76-81, 83, 84, 89, 95, 141,263, 352, 354 ЦПК України,

ВИРІШИВ:

У задоволенні позовних вимог ОСОБА_1 до Комунального некомерційного підприємства «Клінічний центр онкології, гематології, трансплантології та паліативної допомоги Черкаської обласної ради» про визнання бездіяльності службових осіб – відмовити.
Рішення може бути оскаржене до Черкаського апеляційного суду протягом тридцяти днів з дня складення повного рішення суду. 
Учасник справи, якому повне рішення суду не було вручено у день його проголошення або складення, має право на поновлення пропущеного строку на апеляційне оскарження, якщо апеляційна скарга подана протягом тридцяти днів з дня вручення йому повного рішення суду.
Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано.
В разі подання апеляційної скарги, рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.
Сторони справи:
Позивач: ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , адреса: АДРЕСА_1 , реєстраційний номер облікової картки платника податків НОМЕР_1 ;
Відповідач: Комунальне некомерційне підприємство «Клінічний центр онкології, гематології, трансплантології та паліативної допомоги Черкаської обласної ради» , адреса: 18009, м. Черкаси, вул. Святителя – хірурга Луки, буд. 7; код ЄДРПОУ 02005639.

Суддя         О.М. Борєйко