ХАРКІВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
__________________________________________________________________
ПОСТАНОВА
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ
16 червня 2026 року 
м. Харків
справа № 638/24477/24
провадження № 22-ц/818/3276/26
Харківській апеляційний суд у складі колегії суддів судової палати з розгляду цивільних справ:
головуючого судді - Тичкової О.Ю.,
суддів колегії – Маміної О.В., Мальованого Ю.М.,
за участю секретаря судового засідання Риндіч О.Б.
сторони справи:
позивач – Товариство з обмеженою відповідальністю «САНА-МЕД»
відповідач – ОСОБА_1 
розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду в місті Харків  апеляційну скаргу ОСОБА_1 на ухвалу Шевченківського районного суду м. Харкова від 05 березня 2026 року ухвалене у складі судді Цвіри Д.М.,-
ВСТАНОВИВ:
В грудні 2024 року ТОВ «Сана-Мед» звернулось до суду з позовом до ОСОБА_1 про визнання інформації недостовірною і такою, що порушує ділову репутацію, та зобов`язання її спростувати, відшкодування моральної шкоди.
Ухвалою Шевченківського районного суду м. Харкова від 05 березня 2026 року клопотання ОСОБА_1 про зупинення провадження у цивільній справі за позовом Товариства з обмеженою відповідальністю «САНА-МЕД» до ОСОБА_1 про визнання інформації недостовірною і такою, що порушує ділову репутацію, та зобов`язання її спростувати, відшкодування моральної шкоди залишено без розгляду.
Визнано зловживанням процесуальними правами відповідачем ОСОБА_1 відповідно до п. 1 ч. 2 ст. 44 ЦПК України дії, що суперечать завданню цивільного судочинства, а саме подання клопотання для вирішення питання, яке вже вирішено судом, за відсутності інших підстав або нових обставин, що спрямовані на безпідставне затягування чи перешкоджання розгляду справи.
Застосовано до відповідача ОСОБА_1 захід процесуального примусу у вигляді штрафу розміром 1 прожиткового мінімуму для працездатних осіб, що становить 3328 грн., який стягнути з представника відповідача ОСОБА_1 , РНОКПП НОМЕР_1 , місце реєстрації: АДРЕСА_1 , на користь Державної судової адміністрації України.
Ухвала мотивована тим, що після попередження відповідача про недопустимість зловживання своїми процесуальними правами, він знову подав клопотання з приводу питання, що вже вирішувалось кілька разів, чим допустив зловживання своїми процесуальними правами та призводить до затягування розгляду справи.
Не погодившись з ухвалою суду ОСОБА_1 подав апеляційну скаргу в якій, посилаючись на порушення судом норм процесуального права просив ухвалу суду скасувати, а справу повернути до суду першої інстанції для вирішення питання про зупинення провадження по справі.
Апеляційна скарга мотивована тим, що суд вчасно не розглянув клопотання про зупинення розгляду справи та виніс ухвалу про накладення на відповідача штрафу у зв`язку із зловживанням процесуальними правами, що не відповідає дійсності. В матеріалах справи є всі докази на підтвердження факту перебування на військовій службі та наявність підстав для зупинення розгляду справи, що залишені судом поза увагою. Тому оскаржувана ухвала є незаконною та такою що підлягає скасуванню. 
Заслухавши суддю-доповідача, дослідивши матеріали справи, обговоривши доводи апеляційної скарги, колегія суддів уважає, що апеляційна скарга підлягає задоволенню, виходячи з наступного.
Згідно статті 367 ЦПК України суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними в ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги. Суд апеляційної інстанції не обмежений доводами та вимогами апеляційної скарги, лише якщо під час розгляду справи буде встановлено порушення норм процесуального права, які є обов`язковою підставою для скасування рішення, або неправильне застосування норм матеріального права. Докази, які не були подані до суду першої інстанції, приймаються судом лише у виняткових випадках, якщо учасник справи надав докази неможливості їх подання до суду першої інстанції з причин, що об`єктивно не залежали від нього.
З матеріалів справи вбачається, що ухвалою судді від 03.01.2026 року провадження у справі було відкрито у загальному позовному провадженні, призначено підготовче провадження, наданий відповідачу час для подання відзиву.
18.04.2025, відповідачем подано через офіційну електронну пошту суду заяву, якою просив зупинити провадження у справі у зв`язку з перебуванням на військовій службі, а саме, на військовій службі у військовій частині НОМЕР_2 ІНФОРМАЦІЯ_1 .
Ухвалою суду від 21.04.2026 року у задоволені заяви відповідача про зупинення провадження у цивільній справі відмовлено. Та судом зазначено що даними довідки військової частини НОМЕР_2 від 17.03.2025 підтверджується, що ОСОБА_1 перебуває на військовій службі у військовій частині НОМЕР_2 ІНФОРМАЦІЯ_1 з 10.03.2025 по теперішній час, проте до суду не надано належних та допустимих доказів, що він перебуває у складі Збройних сил України у військовій частині, яка виконує бойові завдання у зоні бойових дій та бере безпосередню участь у бойових діях або у здійсненні заходів з національної безпеки і оборони, відсічі і стримування збройної агресії РФ, перебуваючи безпосередньо на лінії бойового зіткнення.
05.05.2025 відповідачем знову подано за допомогою системи «Електронний суд» клопотання, у якому просив зупинити провадження у справі до припинення перебування відповідача у складі військових формувань, що переведені на воєнний стан.
Ухвалою суду від 05.08.2025, заяву відповідача про зупинення провадження у цивільній справі за позовом Товариства з обмеженою відповідальністю «САНА-МЕД» до ОСОБА_1 про визнання інформації недостовірною і такою, що порушує ділову репутацію, та зобов`язання її спростувати, відшкодування моральної шкоди, залишено без задоволення.
08.10.2025, відповідачем знову подано через систему «Електронний суд» клопотання, яким просив зупинити провадження у справі у зв`язку з перебуванням на військовій службі, а саме, на військовій службі у військовій частині НОМЕР_2 ІНФОРМАЦІЯ_1 , додатково посилаючись на практику Верховного Суду України, якою спростовується його позиція, щодо можливості задоволення клопотання.
Ухвалою суду від 28.11.2025, заяву відповідача про зупинення провадження у цивільній справі за позовом Товариства з обмеженою відповідальністю «САНА-МЕД» до ОСОБА_1 про визнання інформації недостовірною і такою, що порушує ділову репутацію, та зобов`язання її спростувати, відшкодування моральної шкоди, залишено без розгляду та наголошено на очевидному зловживанні правами відповідачем.
Натомість, 01.12.2025, відповідачем знову подано через систему «Електронний суд» клопотання, яким просив зупинити провадження по справі до його звільнення з військової служби, додавши до клопотання довідку, підписану начальником відділення кадрової роботи секції персоналу штабу майором ОСОБА_2 ВЧ НОМЕР_2 , відповідно до якої, ОСОБА_1 перебуває на військовій службі у ВЧ НОМЕР_2 з 10.03.2025 по теперішній час, посилаючись на практику Верховного Суду України, якою спростовується його позиція, щодо можливості задоволення клопотання.
Відповідно до ст. 11 ЦПК України суд визначає в межах, встановлених цим Кодексом, порядок здійснення провадження у справі відповідно до принципу пропорційності, враховуючи: завдання цивільного судочинства; забезпечення розумного балансу між приватними й публічними інтересами; особливості предмета спору; ціну позову; складність справи; значення розгляду справи для сторін, час, необхідний для вчинення тих чи інших дій, розмір судових витрат, пов`язаних із відповідними процесуальними діями, тощо.
Згідно ст. 44 ЦПК України учасники судового процесу та їхні представники повинні добросовісно користуватися процесуальними правами; зловживання процесуальними правами не допускається. Суд зобов`язаний вживати заходів для запобігання зловживанню процесуальними правами. У випадку зловживання процесуальними правами учасником судового процесу суд застосовує до нього заходи, визначені цим Кодексом.
Відповідно до п.1 ч.2 ст.44 ЦПК України залежно від конкретних обставин суд може визнати зловживанням процесуальними правами дії, що суперечать завданню цивільного судочинства, зокрема подання клопотання (заяви) для вирішення питання, яке вже вирішено судом, за відсутності інших підстав або нових обставин, заявлення завідомо безпідставного відводу або вчинення інших аналогічних дій, що спрямовані на безпідставне затягування чи перешкоджання розгляду справи чи виконання судового рішення.
Суд може постановити ухвалу про стягнення в дохід державного бюджету з відповідної особи штрафу у випадках, прямо передбачених зокрема щодо зловживання процесуальними правами, вчинення дій або допущення бездіяльності з метою перешкоджання судочинству що зазначено у п.п. 2 ч. 1 ст. 148 ЦПК України.
Відповідно до ч.1 ст.143 ЦПК України заходами процесуального примусу є процесуальні дії, що вчиняються судом у визначених цим Кодексом випадках з метою спонукання відповідних осіб до виконання встановлених у суді правил, добросовісного виконання процесуальних обов`язків, припинення зловживання правами та запобігання створенню протиправних перешкод у здійсненні судочинства.
Одним із заходів процесуального примусу є штраф ( п.5 ч.1 ст.144 ЦПК України).
На осіб, які беруть участь у справі, покладається загальний обов`язок – добросовісно здійснювати свої процесуальні права і виконувати процесуальні обов`язки. Добросовісність необхідно розуміти як реалізацію прав і виконання обов`язків, що передбачають користування правами за призначенням, здійснення обов`язків у межах, визначених законом (постанова Великої Палати Верховного Суду від 10 вересня 2025 року у справі № 601/485/23 (пункт 75)).
Добра совість – це певний стандарт поведінки, що характеризується чесністю, відкритістю і повагою інтересів іншої сторони правовідносин (постанови Верховного Суду у складі Об`єднаної палати Касаційного цивільного суду від 10 квітня 2019 року в справі № 390/34/17, Верховного Суду у складі Об`єднаної палати Касаційного цивільного суду від 11 листопада 2019 року у справі № 337/474/14-ц), зокрема процесуальних.
Потрібно розмежовувати матеріальну та процесуальну добру совість, зловживання процесуальними правами і зловживання матеріальними (цивільними) правами як за сферою застосування відповідних юридичних конструкцій, так і за наслідками такого застосування.
Матеріальна добра совість визначається, зокрема, пунктом 6 статті 3 Цивільного кодексу України, а процесуальна, – зокрема, статтею 44 ЦПК України (постанови Верховного Суду в складі Об`єднаної палати Касаційного цивільного суду від 4 листопада 2024 року в справі № 532/1550/23, Верховного Суду у складі колегії суддів Другої судової палати Касаційного цивільного суду від 17 вересня 2025 року у справах № 758/10275/21 і № 754/3801/23).
У разі зловживання процесуальними правами суд має право залишити без розгляду або повернути скаргу, заяву, клопотання, позов, чи застосувати інші заходи процесуального примусу. Тоді як наслідком зловживання матеріальними (цивільними) правами може бути, зокрема, відмова у захисті цивільного права та інтересу, тобто відмова в позові (постанови Верховного Суду у складі колегії суддів Другої судової палати Касаційного цивільного суду від 3 червня 2020 року в справі № 318/89/18, від 17 листопада 2021 року в справі № 757/30424/18, від 9 серпня 2023 року у справі № 932/4154/22, від 17 вересня 2025 року у справах № 758/10275/21, Верховного Суду в складі Об`єднаної палати Касаційного господарського суду від 19 лютого 2021 року в справі № 904/2979/20, Верховного Суду в складі колегії суддів Третьої судової палати Касаційного цивільного суду від 24 квітня 2024 року в справі № 686/16569/22).
Залежно від конкретних обставин суд може визнати зловживанням процесуальними правами дії, що суперечать завданню цивільного судочинства, зокрема:
1) подання скарги на судове рішення, яке не підлягає оскарженню, не є чинним або дія якого закінчилася (вичерпана), подання клопотання (заяви) для вирішення питання, яке вже вирішено судом, за відсутності інших підстав або нових обставин, заявлення завідомо безпідставного відводу або вчинення інших аналогічних дій, що спрямовані на безпідставне затягування чи перешкоджання розгляду справи чи виконання судового рішення;
2) подання декількох позовів до одного й того самого відповідача (відповідачів) з тим самим предметом та з тих самих підстав, або подання декількох позовів з аналогічним предметом і з аналогічних підстав, або вчинення інших дій, метою яких є маніпуляція автоматизованим розподілом справ між суддями;
3) подання завідомо безпідставного позову, позову за відсутності предмета спору або у спорі, який має очевидно штучний характер;
4) необґрунтоване або штучне об`єднання позовних вимог з метою зміни підсудності справи або завідомо безпідставне залучення особи як відповідача (співвідповідача) з тією самою метою;
5) укладення мирової угоди, спрямованої на шкоду правам третіх осіб, умисне неповідомлення про осіб, які мають бути залучені до участі у справі. (частина друга статті 44 ЦПК України).
Наведений у частині другій статті 44 ЦПК України перелік дій, що можуть бути визнані судом зловживанням процесуальними правами, не є вичерпним. Суд може визнати таким зловживанням також інші дії, які мають відповідну спрямованість і характер (постанова Великої Палати Верховного Суду від 10 вересня 2025 року у справі № 601/485/23 (пункт 77)).
Відповідно до частини третьої статті 44 ЦПК України якщо подання скарги, заяви, клопотання визнається зловживанням процесуальними правами, суд з урахуванням обставин справи має право залишити без розгляду або повернути скаргу, заяву, клопотання.
Обґрунтовуючи застосування штрафу суд вказав, що відповідач ОСОБА_1 зловживає своїми процесуальними правами неодноразово подаючи клопотання з приводу питання, яке вже вирішувалось кілька разів чим затягує розгляд справи.
Відповідно до п.3 ч.1 ст.43 ЦПК України учасники справи мають право подавати ) подавати заяви та клопотання, надавати пояснення суду, наводити свої доводи, міркування щодо питань, які виникають під час судового розгляду, і заперечення проти заяв, клопотань, доводів і міркувань інших осіб, користуватися іншими визначеними законом процесуальними правами.
Відповідно до пункту 2 частини першої статті 251 ЦПК України суд зобов`язаний зупинити провадження у справі у разі перебування сторони або третьої особи, яка заявляє самостійні вимоги щодо предмета спору, у складі Збройних Сил України або інших утворених відповідно до закону військових формувань, що переведені на воєнний стан або залучені до проведення антитерористичної операції.
Відповідно до правових висновків викладених у постанові Верховного суду від 12 листопада 2025 року у справі № 754/947/22 вказано що з моменту введення воєнного стану Збройні Сили України та інші військові формування слід вважати такими, що переведені на воєнний стан.
Матеріали оскарження ухвали свідчать, що судом було встановлено, що відповідач дійсно перебуває на військовій службі, та враховуючи те що подаючи клопотання про зупинення розгляду справи відповідачем кожного разу долучались нові докази зокрема у клопотанні від 05.05.2025 року відповідачем на підтвердження його безпосередньої участі у здійсненні заходів з національної безпеки і оборони було долучено витяг з наказу від 11.03.2025 № 50 мтд відповідно до якого вбачається, що солдата ОСОБА_1 зараховано до списків особового складу військової частини НОМЕР_2 та на всі види забезпечення, а у клопотанні про зупинення розгляду справи від 01.12.2025 року відповідач посилався на нову судову практику зокрема на постанову Верховного суду від 12 листопада 2025 року та вказував що з моменту введення воєнного стану Збройні Сили України та інші військові формування слід вважати такими, що переведені на воєнний стан. 
З урахуванням зазначеного та того, що відповідно до ст.353 ЦПК України ухвала про відмову у задоволенні клопотання не оскаржується окремо від рішення суду, тому відповідача не було іншого способу реалізовувати своє законне право на доступ до правосуддя як повторно подавати клопотання про зупинення розгляду справи, колегія суддів не вважає що відповідачем допущені процесуальні порушення, що мають ознаку зловживання правом на звернення до суду з клопотанням.
Відповідно до практики Європейського суду з прав людини (далі – ЄСПЛ), реалізуючи положення Конвенції необхідно уникати занадто формального ставлення до передбачених законом вимог, так як доступ до правосуддя повинен бути не лише фактичним, але і реальним. Надмірний формалізм при вирішенні питання щодо прийняття позовної заяви або скарги — є порушенням права на справедливий судовий захист.
Зокрема, у рішенні від 13 січня 2000 року у справі «Мірагаль Есколано та інші проти Іспанії» та у рішенні від 28 жовтня 1998 року у справі «Перес де Рада Каваніллес проти Іспанії» ЄСПЛ вказав, що надто суворе тлумачення внутрішніми судами процесуальної норми позбавило заявників права доступу до суду і завадило розгляду їхніх позовних вимог. Це визнано порушенням пункту 1 статті 6 Конвенції.
З огляду на вищевказане колегія суддів вважає доведеними доводи апеляційної скарги, які спростовують висновки суду першої інстанції.
Згідно з п.4 ч.1 ст. 376 ЦПК України підставами для скасування ухвали суду є порушення норм процесуального права, що призвели до постановлення помилкової ухвали.
Тому апеляційна скарга підлягає задоволенню, а судове рішення скасуванню. 
Оскільки предметом розгляду є лише процесуальне питання, а не справа по суті спору, питання щодо розподілу судових витрат не вирішується.
Керуючись ст. 367, п. 6 ч. 1 ст. 374, п. 4 ч. 1 ст. 379, ст. ст. 381, 382, 384, 389 ЦПК України, суд
ПОСТАНОВИВ:
Апеляційну скаргу ОСОБА_1 – задовольнити.
Ухвалу Шевченківського районного суду м. Харкова від 05 березня 2026 року – скасувати.
Постанова набирає законної сили з дня її прийняття, але може бути оскаржена в касаційному порядку безпосередньо до Верховного Суду протягом тридцяти днів з дня складання повного судового рішення.
Головуючий        О.Ю.Тичкова

Судді         О.В. Маміна

Ю.М. Мальований