ЧЕРНІГІВСЬКИЙ ОКРУЖНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
Р І Ш Е Н Н Я
І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

30 червня 2026 року Чернігів Справа № 620/1225/26

Чернігівський окружний адміністративний суд у складі головуючої судді Ткаченко О.Є., розглянувши в порядку спрощеного позовного провадження (без повідомлення учасників справи) адміністративну справу за позовом Товариства з обмеженою відповідальністю "Агрікор Холдинг" до Державної служби України з безпеки на транспорті про визнання протиправною та скасування постанови, 
У С Т А Н О В И В:
Товариство з обмеженою відповідальністю "Агрікор Холдинг" звернулось до суду з позовом до Державної служби України з безпеки на транспорті, в якому просить визнати протиправною та скасувати постанову про застосування адміністративно-господарського штрафу №100265 від 14.01.2026.
В обґрунтування позову вказує, що оскаржуваною постановою застосовано штраф у розмірі 17000,00 грн за порушення абз. 15 ч. 1 ст. 60 Закону України «Про автомобільний транспорт», а саме за рух транспортно засобу із перевищенням нормативних параметрів, зазначених пунктом 22.5 Правил дорожнього руху, загальної довжини транспортного засобу на 12% при дозволеній фактичній довжині 18.75м. За результатами перевірки зафіксовано транспортний засіб SCANIA G400, державний номерний знак НОМЕР_1 та напівпричіп ВЕСТТ 930014, державний номерний знак НОМЕР_2 , загальна довжина транспортного засобу -21м. Зазначає, що відбувався рух автопоїзда (транспортного составу) - механічний транспортний засіб, що з`єднаний з одним або кількома причепами за допомогою зчіпного пристрою в розумінні Правил дорожнього руху, а саме: SCANIA G440, державний номерний знак НОМЕР_1 та спеціалізований напівпричіп Н/ПР – платформа-Е марки ВЕСТТ 930014, державний номерний знак НОМЕР_2 . Відповідно до абз. 9 п. 1.10 Правил дорожнього руху, що затверджені постановою Кабінету Міністрів України від 10.10.2001 № 1306, автопоїзд (транспортний состав) - механічний транспортний засіб, що з`єднаний з одним або кількома причепами за допомогою зчіпного пристрою, а оскільки пунктом 22.5 Правил дорожнього руху максимально допустиму довжину автопоїзда встановлено 22м, а фактичні показники довжини транспортного засобу, встановлені 09.12.2025 під час здійснення габаритно-вагового контролю, становили 21м, очевидним є те, що рух транспортного засобу здійснювався без перевищення нормативних параметрів, зазначених пунктом 22.5 Правил дорожнього руху. Тобто було застосовано штрафну санкцію за перевищення довжини автомобіля (тягача) з напівпричепом (гранична довжина 18,75 м), а не автопоїзду (22 метри). Відтак, просить суд задовольнити позовні вимоги.
Ухвалою суду від 17.02.2026 відкрито провадження у справі за правилами спрощеного позовного провадження без повідомлення (виклику) сторін.
Ухвалою Чернігівського окружного адміністративного суду від 10.03.2026 задоволено заяву ТОВ "Агрікор Холдинг" про забезпечення позову. Зупинено стягнення на підставі виконавчого документа – постанови про застосування адміністративно-господарського штрафу від 14.01.2026 №100265, виданої Управлінням державного нагляду (контролю) у Чернігівській області Державної служби України з безпеки на транспорті, у виконавчому провадженні №80422908 до набрання законної сили рішенням суду у справі №620/1225/26 за позовом ТОВ "Агрікор Холдинг" до Державної служби України з безпеки на транспорті про визнання протиправною та скасування постанови.
Представник відповідача подав відзив на позов, у якому позовні вимоги не визнав, у їх задоволенні просив відмовити, зазначивши, що за результатами перевірки наданих водієм документів старшим державним інспектором складено акт про перевищення транспортним засобом нормативних габаритних параметрів №004818 від 09.12.2025 та довідку про результати здійснення габаритно-вагового контролю №070542 від 09.12.2025. Фактичною підставою для притягнення позивача до відповідальності відповідно до абзацу 15 частини 1 статті 60 Закону №2344-ІІІ стало встановлення, що в даному випадку, габарити транспортного засобу, а саме – довжина, становила 21 м при нормативно допустимих 18,75 м., що складає перевищення на 12%. Візуальні ознаки, наявні на фото, спростовують твердження позивача про те, що це автопоїзд: 1. Причіп не має власної передньої опори (вісі) — передня частина платформи спирається на тягач, що є типовою ознакою напівпричепа, а не повноцінного причепа. 2. Зчеплення здійснюється через сідельний механізм («п`ята опора»), а не через дишло чи фаркоп — це конструктивна відмінність сідельного тягача від автопоїзда. 3. Форма кузова тягача та висота з`єднання вказують на те, що це саме сідельний тягач із напівпричепом, а не транспортний засіб із причепом. 
Відповідно до п. 1.10 ПДР України, автопоїздом є зчеплення тягача та повноцінного причепа, а не напівпричепа. Отже, зазначене підтверджує, що конструктивні особливості транспортного засобу, зокрема довжина напівпричепа, є визначальним фактором у виявленому перевищенні габаритних норм. Перевищення габаритних параметрів зумовлене конструктивними характеристиками саме напівпричепа. Таким чином, оскаржувана постанова про застосування адміністративно- господарського штрафу прийнята у відповідності до вимог законодавства та з урахуванням обставин, що мали значення для її прийняття.
Від позивача надійшла відповідь на відзив та додаткові пояснення, в яких з доводами відповідача не згоден. Зазначає, що гранично допустимі габарити автопоїзда по довжині окремо нормативно встановлені і становлять 22 м, а також наявність трьох ліхтарів оранжевого кольору на передній частині тягача чітко вказує на приналежність до категорії автопоїздів, саме такі три ліхтарі оранжевого кольору наявні на верхній частині кабіни водія тягача, що чітко видно на фото, долученому позивачем до позовної заяви, та на відео, долученому відповідачем до відзиву на позовну заяву, зокрема на відео 20251209124007MEDIA_ID0547 (з 06.02хв. по 06.18хв.). Напівпричіп є різновидом причепу, який обладнаний зчіпним пристроєм, а у поєднанні з механічним транспортним засобом, з яким з`єднаний цим самим зчіпним пристроєм, являє собою автопоїзд. Отже твердження відповідача, що транспортний засіб позивача не автопоїзд, є помилковими та такими, що суперечать положенням чинного законодавства. Роз`яснення Державного підприємства «Національний інститут розвитку інфраструктури», на який посилається відповідач, не є доказом у справі, а лише суб`єктивним трактуванням представника одного з підприємств положень однієї з Директив Ради ЄС. До того ж Директива Ради 96/53/ЄС від 25.07.1996 не є частиною національного законодавства, вона не діє прямо, як у країнах ЄС, Україна зобов`язана у майбутньому адаптувати своє законодавство до цих норм, але ще не адаптувала, про що свідчить наявність положень національних Правил дорожнього руху, які є діючими та суперечать положенням Директиви Ради 96/53/ЄС від 25.07.1996, про що, до речі, йдеться і в роз`яснені. Таким чином відзивом не спростовуються твердження позивача, якими обґрунтовано позов.
Розглянувши подані документи і матеріали, всебічно і повно з`ясувавши всі фактичні обставини, на яких ґрунтується позов, об`єктивно оцінивши докази, які мають юридичне значення для розгляду справи і вирішення спору по суті, судом встановлено наступне.
Із виписки з Єдиного державного реєстру юридичних осіб та фізичних осіб підприємців та громадських формувань вбачається, що Товариство з обмеженою відповідальністю "Агрікор Холдинг" є юридичною особою, зареєстрованими видами економічної діяльності якої, згідно КВЕД є: 01.11 Вирощування зернових культур (крім рису), бобових культур і насіння олійних культур; 01.41 Розведення великої рогатої худоби молочних порід; 01.42 Розведення іншої великої рогатої худоби та буйволів; 01.46 Розведення свиней; 01.50 Змішане сільське господарство (основний); 46.90 Неспеціалізована оптова торгівля.
ТОВ «Агрікор Холдинг» на умовах договору оренди № 0303-1 від 03.03.2023, укладеного між ТОВ «Агрейн Транс» (орендодавець) та ТОВ «Агрікор Холдинг» (орендар), використовує автомобіль спеціалізований вантажний сідловий тягач марки SCANIA, тип - G400, 2018 року випуску, державний номерний знак НОМЕР_3 , який належить ТОВ «Агрейн Транс» на підставі свідоцтва про реєстрацію ТЗ НОМЕР_4 , виданого ТСЦ 8046 17.06.2022, строк дії договору до 31.12.2026 (а.с. 9, 24-26).
ТОВ «Агрікор Холдинг» на умовах договору оренди № 0303 від 03.03.2023, укладеного між ТОВ «Агропрайм Холдинг» (орендодавець) та ТОВ «Агрікор Холдинг» (орендар), використовує спеціалізований напівпричіп Н/ПР-ПЛАТФОРМА-Е марки ВЕСТТ 930014, 2019 року випуску, державний номерний знак НОМЕР_2 , який належить ТОВ «Агропрайм Холдинг» на підставі свідоцтва про реєстрацію транспортного засобу НОМЕР_5 , виданого ТСЦ 5142 22.05.2020, строк дії договору невизначений (а.с. 9, 27-29).
09.12.2025 посадовими особами Відділу державного нагляду (контролю) у Чернігівській області у визначений направленням на рейдову перевірку (перевірку на дорозі) №002930 від 05.12.2025 строк, була проведена рейдова перевірка транспортного засобу марки Scania E400, державний номерний знак НОМЕР_3 з напівпричіпом (а.с. 63 зворот).
Під час перевірки водієм державному інспектору були надані посвідчення водія, свідоцтво про реєстрацію транспортного засобу, товарно-транспортна накладна №45 від 09.12.2025, поліс обов`язкового страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів (а.с. 68-70).
За результатами перевірки наданих водієм документів старшим державним інспектором складено акт про перевищення транспортним засобом нормативних габаритних параметрів №004818 від 09.12.2025 та довідку про результати здійснення габаритно-вагового контролю №070542 від 09.12.2025 (а.с. 66 зворот, 67).
В даному випадку, габарити транспортного засобу, а саме – довжина, становила 21 м при нормативно допустимих 18,75 м., що складає перевищення на 12%.
Тому державним інспектором складено акт проведення рейдової перевірки дотримання вимог законодавства про автомобільний транспорт під час здійснення перевезень пасажирів і вантажів автомобільним транспортом №077981 від 09.12.2025, яким зафіксовано порушення, відповідальність за яке передбачено абзацом 15 частини 1 статті 60 Закону України "Про автомобільний транспорт" - при перевезенні вантажів перевізником ТОВ «Агрікор Холдинг» відсутній документ, визначений ст. 48 Закону України «Про автомобільний транспорт» та п.22.5 Правил дорожнього руху, а саме відсутній дозвіл, який дає право на рух автомобільними дорогами України, виданий компетентними уповноваженими органами, з перевищенням габаритних норм. Перевищення становить згідно ТТН № 45 від 09.12.2025 по довжині 21 м при допустимій 18,75 м, що складає перевищення на 12% (а.с. 8, 66).
У графі «Пояснення водія про причини порушень» зазначено: водій з актом ознайомився, від пояснень відмовився. Також водій ОСОБА_1 відмовився від підпису на документах за результатами документального габаритно-вагового контролю.
Пунктом 17 Порядку проведення рейдових перевірок (перевірок на дорозі), затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 08.11.2006 № 1567 (в редакції постанови Кабінету Міністрів України від 07.02.2025 № 141) (далі - Порядок №1567) передбачено, що справа про порушення розглядається у присутності автомобільного перевізника або уповноваженої ним особи.
Про час і місце розгляду справи про порушення автомобільному перевізнику або його уповноваженій особі повідомляється не пізніше ніж за сім календарних днів до дня розгляду особисто під підпис чи шляхом надсилання повідомлення засобами поштового зв`язку (рекомендованим листом з повідомленням про вручення) або на адресу електронної пошти (за наявності) з урахуванням вимог Закону України “Про адміністративну процедуру”.
У разі неявки автомобільного перевізника або його уповноваженої особи справа про порушення розглядається без їх участі.
За результатами розгляду справи про порушення керівник територіального органу Укртрансбезпеки або його заступник: за наявності порушень вимог законодавства про автомобільний транспорт, відповідальність за які передбачена частиною першою статті 60 Закону України “Про автомобільний транспорт”, виносить постанову про застосування адміністративно-господарського штрафу за формою згідно з додатком 5 Порядку №1567 (пункт 19 Порядку № 1567).
22.12.2025 позивачу на зареєстровану адресу направлено повідомлення про розгляд справи про порушення законодавства про автомобільний транспорт із зазначенням дати та часу 14.01.2026 з 10 год. 00 хв. до 11 год. 00 хв. і місця розгляду справи. Додатком до повідомлення позивачу також надіслано і копію акта.
Повідомлення з копією акту позивач отримав 02.01.2025, про що свідчить зворотнє повідомлення (а.с. 70 зворот, 71).
09.01.2026 від позивача на адресу територіального органу надійшли письмові пояснення з додатками. Суть пояснень зводиться до того, що позивач вважає транспортний засіб марки Scania E400, державний номерний знак НОМЕР_3 з напівпричіпом автопоїздом, тому на нього поширюються положення Правил дорожнього руху про нормативно допустиму довжину 22 м (а.с. 71 зворот-74).
14.01.2026 на розгляд справи представник позивача не з`явився.
Проаналізувавши зазначені в акті порушення, ознайомившись з письмовими запереченнями позивача, з відеозаписом проведення рейдової перевірки (перевірки на дорозі), керуючись положеннями абзацу 15 частини 1 статті 60 Закону України «Про автомобільний транспорт» Відділом державного нагляду (контролю) у Чернігівській області винесено постанову від 14.01.2026 року №100265 про застосування адміністративно-господарського штрафу, яким на ТОВ «Агрікор Холдинг» накладено штраф у сумі 17000,00 грн. за порушення абзацу 15 частини 1 статті 60 Закону України «Про автомобільний транспорт» (перевищення встановлених законодавством габаритно-вагових норм понад 10 відсотків, але не більше 20 відсотків при перевезенні неподільного вантажу без відповідного дозволу або подільного вантажу) (а.с. 13).
Копія постанови вручена представнику позивача 27.01.2026.
Вважаючи вищевказану постанову протиправною, ТОВ «Агрікор Холдинг» звернулось до суду з відповідним позовом.
Надаючи правову оцінку обставинам справи, суд зазначає таке.
Частиною другою статті 19 Конституції України визначено, що органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.
Аналіз даної норми дає змогу дійти висновку, що діяльність органів державної влади та місцевого самоврядування здійснюється у відповідності до спеціально-дозвільного типу правового регулювання, який побудовано на основі принципу «заборонено все, крім дозволеного законом; дозволено лише те, що прямо передбачено законом». Застосування такого принципу суттєво обмежує цих суб`єктів у виборі варіантів чи моделі своєї поведінки, а також забезпечує використання ними владних повноважень виключно в межах закону і тим самим істотно обмежує можливі зловживання з боку держави та її органів.
Вчинення ж державним органом чи органом місцевого самоврядування, їх посадовою особою дій у межах компетенції, але не передбаченим способом, у не передбаченій законом формі або з виходом за межі компетенції є підставою для визнання таких дій та правових актів, прийнятих у процесі їх здійснення, неправомірними.
Відповідно до абзацу 3 пункту 1 постанови Кабінету Міністрів України № 442 від 10.09.2014 «Про оптимізацію системи центральних органів виконавчої влади», Державна інспекція України з безпеки на наземному транспорті реорганізовується шляхом злиття з Державною інспекцією України з безпеки на морському та річковому транспорті, а також підпорядкувавши службі, що утворюється – Державній службі України з безпеки на транспорті, Державну спеціальну службу транспорту.
Постановою Кабінету Міністрів України № 103 від 11.02.2015 затверджено Положення про Державну службу України з безпеки на транспорті (далі Укртрансбезпека).
Відповідно до пункту 1 Положення, Укртрансбезпека є центральним органом виконавчої влади, діяльність якого спрямовується і координується Кабінетом Міністрів України через Міністра інфраструктури і який реалізує державну політику з питань безпеки на наземному транспорті та у сфері безпеки на морському та річковому транспорті (крім сфери безпеки мореплавства суден флоту рибного господарства). 
У відповідності до пункту 8 Положення, Укртрансбезпека здійснює свої повноваження безпосередньо, через утворені в установленому порядку територіальні органи та Держспецтрансслужбу.
Пунктом 3 постанови Кабінету Міністрів України № 592 від 26.06.2015 «Деякі питання забезпечення діяльності Державної служби з безпеки на транспорті» утворені територіальні органи Державної служби з безпеки на транспорті як структурні підрозділи апарату Служби за переліком згідно з додатком 3, зокрема, Управління Укртрансбезпеки у Чернігівській області.
Розпорядженням Кабінету Міністрів України № 1378-р від 16.12.2015 «Питання Державної служби з безпеки на транспорті» здійснення функцій і повноважень, покладених на Державну інспекцію України з безпеки на наземному транспорті (Укртрансінспекцію), припинено та забезпечено можливість їх виконання Укртрансбезпекою. 
Відповідно до положень розпорядження Кабінету Міністрів України від 03.03.2020 №196-року «Про оптимізацію діяльності територіальних органів Державної служби з безпеки на транспорті» та наказу Державної служби України з безпеки на транспорті від 09.09.2020 № 340 Управління Укртрансбезпеки у Чернігівській області шляхом об`єднання з Київським міжрегіональним управлінням Укртрансбезпеки утворили Північне міжрегіональне управління Укртрансбезпеки. 
Відповідно до розпорядження Кабінету Міністрів України від 02.12.2021 № 1579-р «Про оптимізацію діяльності територіальних органів Державної служби з безпеки на транспорті» відповідні міжрегіональні територіальні органи зазначеної Служби реорганізовано за переліком згідно з додатком.
В результаті реорганізації Північного міжрегіонального управління Укртрансбезпеки утворено Відділ державного нагляду (контролю) у Чернігівській області як територіальний орган Державної служби з безпеки на транспорті.
Відповідно до розпорядження Кабінету Міністрів України від 02.07.2025 № 647-р «Про реорганізацію територіальних органів Державної служби з безпеки на транспорті» Відділ державного нагляду (контролю) у Чернігівській області реорганізовано шляхом перетворення в Управління державного нагляду (контролю) у Чернігівській області.
Засади організації та діяльності автомобільного транспорту в України визначені Законом України "Про автомобільний транспорт" (далі – Закон 2344-III), частиною 12 статті 6 якого встановлено, що державному контролю підлягають усі транспортні засоби українських та іноземних перевізників, що здійснюють автомобільні перевезення пасажирів та вантажів на території України.
Процедура проведення рейдових перевірок (перевірок на дорозі) щодо додержання автомобільними перевізниками вимог законодавства про автомобільний транспорт визначається Порядком проведення рейдових перевірок (перевірок на дорозі), затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 08.11.2006 №1567 (далі - Порядок №1567 в редакції, чинній на момент виникнення спірних правовідносин). 
Відповідно до пункту 2 Порядку 1567, рейдовим перевіркам підлягають усі транспортні засоби вітчизняних та іноземних автомобільних перевізників (далі транспортні засоби), що здійснюють автомобільні перевезення пасажирів та вантажів на території України.
Відповідно до пунктів 4, 5 Порядку №1567 рейдова перевірка проводиться на підставі направлення на рейдову перевірку (у паперовій або електронній формі (за наявності технічної можливості) із зазначенням посадових осіб за формою згідно з додатком 1, що складається та підписується керівником або заступником керівника Укртрансбезпеки або її територіального органу.
Направлення складається з урахуванням стану аварійності, періоду, що пройшов від дати попередньої перевірки, інформації про діяльність осіб, що незаконно надають послуги з перевезень, необхідності забезпечення належного рівня транспортного обслуговування в окремих регіонах, перевірки дотримання умов перевезень та інших обставин.
Під час проведення рейдової перевірки перевіряється дотримання автомобільними перевізниками та водієм вимог законодавства про автомобільний транспорт.
Вичерпний перелік питань щодо дотримання вимог законодавства про автомобільний транспорт, який перевіряється під час проведення рейдової перевірки посадовими особами, розробляється Укртрансбезпекою і затверджується Мінрозвитку.
Розділом II Вичерпного переліку питань щодо дотримання вимог законодавства про автомобільний транспорт, який перевіряється під час проведення рейдової перевірки посадовими особами Державної служби України з безпеки на транспорті, затвердженого наказом Міністерства розвитку громад та територій України 16.04.2025 № 703, визначено перелік питань, що перевіряються при вантажних перевезеннях, перевезень вантажів у внутрішньому сполученні, зокрема:
1. Наявність та надання водієм для перевірки документів, на підставі яких виконується перевезення: 1) посвідчення водія відповідної категорії; 2) реєстраційні документи на транспортний засіб; 3) товарно-транспортна накладна або інший визначений законодавством документом на вантаж; 4) протокол перевірки технічного стану транспортного засобу; 5) договір обов`язкового страхування цивільно-правової відповідальності; 6) для вантажних автомобілів з повною масою понад 3,5 тонни: картку водія або інформацію з діючого та повіреного тахографа (заповнені реєстраційні листки режиму праці та відпочинку водіїв - тахокарти у кількості, встановленій ЄУТР), або бланк підтвердження діяльності, або у разі обладнання транспортного засобу цифровим тахографом - роздруковану на паперовому носії інформацію про роботу та відпочинок водія (водіїв); 7) для вантажних автомобілів з повною масою до 3,5 тонн включно: індивідуальну контрольну книжку водія або копію графіка змінності водіїв, або картку водія, або інформацію з діючого та повіреного тахографа (заповнені реєстраційні листки режиму праці та відпочинку водіїв - тахокарти у кількості, встановленій ЄУТР), або у разі обладнання транспортного засобу цифровим тахографом - роздруковану на паперовому носії інформацію про роботу та відпочинок водія; 8) санітарна книжка водія (експедитора), зайнятого перевезенням харчових продуктів, із результатами медичного огляду; 9) у разі перевезення небезпечних вантажів: свідоцтво про допущення транспортних засобів до перевезення визначених небезпечних вантажів; свідоцтво про підготовку водіїв транспортних засобів, що перевозять небезпечні вантажі; письмова інструкція на випадок аварії або надзвичайної ситуації відповідно до Європейської Угоди про міжнародне дорожнє перевезення небезпечних вантажів, до якої Україна приєднана відповідно до Закону України від 02.03.2000 № 1511-III «Про приєднання України до Європейської Угоди про міжнародне дорожнє перевезення небезпечних вантажів (ДОПНВ)».
2. Дотримання водієм вимог праці та відпочинку.
3. Оснащення колісного транспортного засобу вогнегасником.
4. Виконання приписів щодо усунення порушень вимог законодавства України про автомобільний транспорт.
5. Належне кріплення вантажів (ременями, ланцями, розтяжками, тросами, розпірними перекладинами, якірними рейками (балками), сітками тощо) відповідно до: ДСТУ EN 12195-1:2018 (EN 12195-1:2010; AC:2014, IDT) «Пристрої кріплення вантажу на колісних транспортних засобах. Безпека. Частина 1. Розрахунок сил кріплення»; ДСТУ EN 12195-2:2018 (EN 12195-2:2000, IDT) «Пристрої кріплення вантажу на колісних транспортних засобах. Безпека. Частина 2. Кріпильні стяжні ремені з хімічних волокон»; ДСТУ EN 12195-3:2018 (EN 12195-3:2001, IDT) «Пристрої кріплення вантажу на колісних транспортних засобах. Безпека. Частина 3. Кріпильні ланцюги»; ДСТУ EN 12640:2018 (EN 12640:2000, IDT) «Кріплення вантажу на колісних транспортних засобах. Точки кріплення на вантажних автомобілях. Мінімальні вимоги та випробування»; ДСТУ EN 12641-1:2018 (EN 12641-1:2005, IDT) «Знімні кузови та комерційні транспортні засоби. Тенти. Частина 1. Мінімальні вимоги»; ДСТУ EN 12642:2018 (EN 12642:2016, IDT) «Кріплення вантажу на колісних транспортних засобах. Конструкція кузовів комерційних колісних транспортних засобів. Мінімальні вимоги».
6. Дотримання вимог до перевезень вантажів, які швидко псуються, сипучих вантажів без тари, вибухових, займистих, їдких та отруйних речовин. 
7. Наявність відповідної ліцензії на господарську діяльність з надання послуг з перевезення небезпечних вантажів.
8. Дотримання вимог габаритних та/або вагових обмежень. 
Статтею 2 Закону України «Про автомобільний транспорт» від 05.04.2001 № 2344-III визначено, що законодавство про автомобільний транспорт складається із цього Закону, законів України «Про транспорт», «Про дорожній рух», чинних міжнародних договорів та інших нормативно-правових актів у сфері автомобільних перевезень.
Відповідно до частини 2 статті 2 Закону України «Про транспорт» від 10.11.1994 № 232/94-ВР нормативні акти, які визначають умови перевезень, порядок використання засобів транспорту, шляхів сполучення, організації безпеки руху, охорони громадського порядку, пожежної безпеки, санітарні та екологічні вимоги, що діють на транспорті, є обов`язковими для власників транспорту і громадян, які користуються послугами транспорту та шляхами сполучення.
Відповідно до статті 18 Закону № 2344-III з метою організації безпечної праці та ефективного контролю за роботою водіїв транспортних засобів автомобільні перевізники зобов`язані:
організовувати роботу водіїв транспортних засобів, режими їх праці та відпочинку відповідно до вимог законодавства України;
здійснювати заходи, спрямовані на забезпечення безпеки дорожнього руху;
забезпечувати виконання вимог законодавства з питань охорони праці;
здійснювати організацію та контроль за своєчасним проходженням водіями медичного огляду, забезпечувати їх санітарно побутовими приміщеннями й обладнанням.
Контроль за роботою водіїв транспортних засобів має забезпечувати належне виконання покладених на них обов`язків і включає організацію перевірок режимів їх праці та відпочинку, а також виконання водіями транспортних засобів вимог цього Закону та законодавства про працю.
Керуючись частиною 1 статті 34 Закону № 2344-ІІІ автомобільний перевізник повинен, зокрема: 
виконувати вимоги цього Закону та інших законодавчих і нормативно правових актів України у сфері перевезення пасажирів та/чи вантажів;
забезпечувати умови праці та відпочинку водіїв згідно з вимогами законодавства;
забезпечувати безпеку дорожнього руху;
забезпечувати водіїв відповідною документацією на перевезення пасажирів.
Статтею 48 Закону № 2344-III передбачено перелік обов`язкових документів, на підставі яких виконуються вантажні перевезення, а саме документами для здійснення внутрішніх перевезень вантажів є: 
для автомобільного перевізника - документ, що засвідчує використання транспортного засобу на законних підставах, інші документи, передбачені законодавством;
для водія - посвідчення водія відповідної категорії, реєстраційні документи на транспортний засіб, товарно-транспортна накладна або інший визначений законодавством документ на вантаж, інші документи, передбачені законодавством.
При оформленні товарно-транспортної накладної вантажовідправник зазначає такі обов`язкові реквізити:
дата і місце складання;
вантажовідправник (повне найменування (прізвище, ім`я, по батькові), код платника податків згідно з Єдиним державним реєстром підприємств та організацій України або податковий номер, реєстраційний номер облікової картки платника податків чи серія та номер паспорта (для фізичних осіб, які через свої релігійні переконання відмовляються від прийняття реєстраційного номера облікової картки платника податків та повідомили про це відповідний контролюючий орган і мають відмітку в паспорті);
автомобільний перевізник (повне найменування (прізвище, ім`я, по батькові), код платника податків згідно з Єдиним державним реєстром підприємств та організацій України або податковий номер, реєстраційний номер облікової картки платника податків або серію та номер паспорта (для фізичних осіб, які через свої релігійні переконання відмовляються від прийняття реєстраційного номера облікової картки платника податків та повідомили про це відповідний контролюючий орган і мають відмітку у паспорті), прізвище, ім`я, по батькові водія та номер його посвідчення;
вантажоодержувач (повне найменування (прізвище, ім`я, по батькові), код платника податків згідно з Єдиним державним реєстром підприємств та організацій України або податковий номер, реєстраційний номер облікової картки платника податків чи серія та номер паспорта (для фізичних осіб, які через свої релігійні переконання відмовляються від прийняття реєстраційного номера облікової картки платника податків та повідомили про це відповідний контролюючий орган і мають відмітку в паспорті); 
транспортний засіб (марка, модель, тип, реєстраційний номер автомобіля, причепа/напівпричепа), його параметри із зазначенням довжини, ширини, висоти, загальної ваги, у тому числі з вантажем, та маси брутто;
пункти завантаження і розвантаження.
У разі перевезення вантажів з перевищенням габаритних або вагових обмежень обов`язковим документом також є дозвіл, який дає право на рух автомобільними дорогами України, виданий компетентними уповноваженими органами, або документ про внесення плати за проїзд великовагових (великогабаритних) транспортних засобів, якщо перевищення вагових або габаритних обмежень над визначеними законодавством становить менше п`яти відсотків. 
Даний перелік документів не є вичерпним. Аналогічний висновок викладений у постанові Верховного Суду від 11 лютого 2020 року у справі №820/4624/17.
За правилами частини другої статті 49 Закону № 2344-III водій транспортного засобу зобов`язаний, зокрема, мати при собі та передавати для перевірки уповноваженим на те посадовим особам документи, передбачені законодавством, для здійснення зазначених перевезень; дотримуватися визначеного режиму праці та відпочинку.
Таким чином, положеннями спеціального закону покладено на перевізника обов`язок з забезпечення, а водія - пред`явлення для перевірки відповідних документів.
Аналіз наведених норм дає підстави для висновку, що за відсутності документів, на підставі яких виконуються перевезення вантажу до фізичних або юридичних осіб, які здійснюють на комерційній основі чи за власний кошт перевезення вантажу транспортними засобами застосовуються адміністративно-господарські штрафи.
Відповідно до частини 1 статті 60 Закону №2344-ІІІ за порушення законодавства про автомобільний транспорт до автомобільних перевізників застосовуються адміністративно-господарські штрафи. 
Зокрема абзацом 15 частини 1 статті 60 даного Закону визначено, що перевищення встановлених законодавством габаритно-вагових норм понад 10 відсотків, але не більше 20 відсотків при перевезенні неподільного вантажу без відповідного дозволу або подільного вантажу - штраф у розмірі однієї тисячі неоподатковуваних мінімумів доходів громадян.
За приписами частини п`ятої статті 14 Закону України «Про дорожній рух» від 30.06.1993 № 3353-XII учасники дорожнього руху зобов`язані знати і неухильно дотримувати вимог цього Закону, Правил дорожнього руху та інших нормативних актів з питань безпеки дорожнього руху, створювати безпечні умови для дорожнього руху, не завдавати своїми діями або бездіяльністю шкоди підприємствам, установам, організаціям і громадянам, виконувати розпорядження органів державного нагляду та контролю щодо дотримання законодавства про дорожній рух.
Частиною другою статті 29 Закону України «Про дорожній рух» передбачено, що з метою збереження автомобільних доріг, вулиць та залізничних переїздів участь у дорожньому русі транспортних засобів, вагові або габаритні параметри яких перевищують нормативні, допускається за наявності дозволу на участь у дорожньому русі таких транспортних засобів. Порядок видачі дозволу на участь у дорожньому русі транспортних засобів, вагові або габаритні параметри яких перевищують нормативні, та розмір плати за його отримання встановлюються Кабінетом Міністрів України.
За приписами статті 33 Закону України «Про автомобільні дороги» рух транспортних засобів, навантаження на вісь, загальна маса або габарити яких перевищують норми, встановлені державними стандартами та нормативно-правовими актами, дозволяється за погодженнями з відповідними органами у порядку, визначеному Кабінетом Міністрів України.
У той же час, відповідно до пункту 2 Правил проїзду великогабаритних та великовагових транспортних засобів автомобільними дорогами, вулицями та залізничними переїздами, затверджених постановою Кабінету Міністрів України від 18.01.2001 №30 (далі - Правила проїзду), транспортний засіб чи автопоїзд з вантажем або без вантажу вважається великогабаритним, якщо його габарити перевищують хоча б один з параметрів, зазначених у пункті 22.5 Правил дорожнього руху, затверджених постановою Кабінету Міністрів України від 10.10.2001 № 1306.
Рух транспортних засобів та їх составів у разі, коли хоча б один з їх габаритних та/або вагових параметрів перевищує нормативи, визначені цим пунктом, здійснюється відповідно до Правил проїзду великогабаритних та великовагових транспортних засобів автомобільними дорогами, вулицями та залізничними переїздами, затверджених постановою Кабінету Міністрів України від 18.01.2001 №30 «Про проїзд великогабаритних та великовагових транспортних засобів автомобільними дорогами, вулицями та залізничними переїздами».
В обґрунтування позовних вимог позивач зазначає про те, що у даному випадку здійснювалося перевезення вантажу з використанням автопоїзда, що складається з автомобілю спеціалізованого вантажного сідлового тягача марки SCANIA, тип - G400, державний номерний знак НОМЕР_3 , та спеціалізованого напівпричіпу Н/ПР-ПЛАТФОРМА-Е марки ВЕСТТ 930014, державний номерний знак НОМЕР_2 , а тому максимально допустима загальна довжина для даного типу транспортного засобу згідно пункту 22.5 Правил дорожнього руху становить 22 м.
Так, відповідно до підпункту а) пункту 22.5 Правил дорожнього руху визначено нормативи зовнішніх габаритів, зокрема, довжини транспортного засобу:
а) зовнішніх габаритів:
Зовнішній габарит Максимальне значення параметра, метрів
Довжина:
вантажного автомобіля 12
автопоїзда 22
автомобіля (тягача) з напівпричепом 18,75
маршрутного транспортного засобу 18,75
Виступ вантажу за задній габарит транспортного засобу 2.
Водночас, з огляду на встановлення підпунктом а) пункту 22.5 Правил дорожнього руху різного значення нормативів параметрів допустимої довжини транспортних засобів, що здійснюють перевезення вантажів (автопоїзд та автомобіль (тягач) з напівпричепом), то визначення типу транспортного засобу є визначальним для висновку про наявність чи відсутність у діях перевізника порушення законодавства про автомобільний транспорт в частині дотримання вимог габаритно-вагових стандартів транспортних засобів.
Так, відповідно до положень статті 1 Закону України «Про автомобільний транспорт» сідельний тягач є транспортним засобом спеціалізованого призначення, тобто транспортним засобом, який призначений для перевезення певних категорій пасажирів чи вантажів (автобус для перевезення дітей, осіб з інвалідністю, пасажирів певних професій, самоскид, цистерна, сідельний тягач, фургон, спеціалізований санітарний автомобіль екстреної медичної допомоги, автомобіль інкасації, ритуальний автомобіль тощо) та має спеціальне обладнання (таксі, броньований, обладнаний спеціальними світловими і звуковими сигнальними пристроями тощо).
В свою чергу, напівпричіп - причіп, вісь (осі) якого розміщено позаду центра мас транспортного засобу (за умови рівномірного завантаження) і який обладнано зчіпним пристроєм, що забезпечує передачу горизонтальних і вертикальних зусиль на інший транспортний засіб, що виконує функції тягача.
У той же час, причіп - транспортний засіб без власного джерела енергії, пристосований для буксирування автомобілем.
Відповідно до змісту пункту 1.10 Правил дорожнього руху автопоїзд (транспортний состав) - механічний транспортний засіб, що з`єднаний з одним або кількома причепами за допомогою зчіпного пристрою.
Таким чином, з аналізу викладених вище положень нормативно-правових актів вбачається, що законодавцем в пункті 22.5 Правил дорожнього руху при визначені нормативів максимально допустимої довжини транспортних засобів встановлено окремі спеціальні норми для автомобіля (тягача) з напівпричепом на рівні 18.75 м.
Зазначена позиція підтверджується також і висновками П`ятого апеляційного адміністративного суду, викладеними в постанові від 16.04.2024 по справі №496/6847/23 за результатами розгляду подібного питання:
«Як встановлено колегією суддів, обмеження габаритних параметрів транспортних засобів та їх составів залежить від типу ТЗ, до якого відноситься механічний транспортний засіб, а також з`єднані одним або кількома причепами за допомогою зчіпного пристрою, зокрема:
- для автопоїзда такий параметр встановлений на рівні 22м;
- для автомобіля (тягача) з напівпричепом встановлений на рівні 18,75 м.
У пункту 1.10 ПДР наведені значення термінів, які вживаються у цих Правилах, зокрема:
- автопоїзд (транспортний состав) механічний транспортний засіб, що з`єднаний з одним або кількома причепами за допомогою зчіпного пристрою;
- вантажний автомобіль – автомобіль, який за своєю конструкцією та обладнанням призначений для перевезення вантажів;
- дозволені максимальні розміри максимальні розміри транспортного засобу, зазначені у підпункті «а» пункту 22.5 цих Правил;
- механічний транспортний засіб - транспортний засіб, що приводиться в рух з допомогою двигуна. Цей термін поширюється на трактори, самохідні машини і механізми, а також тролейбуси та транспортні засоби з електродвигуном потужністю понад 3 кВт;
- причіп - транспортний засіб, призначений для руху тільки в з`єднанні з іншим транспортним засобом. До цього виду транспортних засобів належать також напівпричепи і причепи-розпуски;
З огляду на зазначене, можливо дійти висновку, що встановлені максимальні габаритні параметри на рівні 18,75м стосуються сідельного тягача та напівпричепу, які окремо є двома транспортними засобами, кожен з яких не є вантажним автомобілем, в той же час параметри у збільшеному розмірі на рівні 22м передбачені для транспортного засобу у складі вантажного автомобіля та причепу».
Таким чином, оскільки зафіксований транспортний засіб позивача є комбінованим і рухався у складі автомобіля (тягача) і напівпричепа, то для нього визначені особливі нормативи параметрів довжини, що не можуть перевищувати 18.75 м.
Відтак, до даних правовідносин слід застосовувати габаритні обмеження, встановлені пунктом 22.5 Правил дорожнього руху, саме для автомобіля (тягача) з напівпричепом - загальна довжина 18,75 м.
Окрім того, в контексті посилань позивача в позовній заяві про нібито необхідність застосування до належного йому транспортного засобу збільшених нормативів загальної довжини 22 м як для автопоїзду, суд вважає за доцільне звернути увагу на наступне.
Так, відповідно до положень пункту 1.10 Правил дорожнього руху експлуатація транспортного состава - транспортування тягачем причепа згідно з інструкцією щодо його використання (відповідність причепа тягачу, наявність страхового з`єднання, єдиної системи сигналізації, освітлення тощо).
В свою чергу, відповідно до пункту 30.3 Правил дорожнього руху на відповідних транспортних засобах, установлюються такі розпізнавальні знаки: «Автопоїзд» - три ліхтарі оранжевого кольору, розташовані горизонтально над передньою частиною кабіни (кузова) з проміжками між ліхтарями від 150 до 300 мм - на вантажних автомобілях і колісних тракторах (класу 1.4 т і вище) з причепами, а також на зчленованих автобусах і тролейбусах.
Водночас, з наявних матеріалів фотофіксації належного позивачу транспортного засобу під час рейдової перевірки вбачається, що транспортний засіб у складі сідлового тягача SCANIA G440, державний номерний знак НОМЕР_3 , та спеціалізованого напівпричіпу Н/ПР-ПЛАТФОРМА-Е марки ВЕСТТ 930014, державний номерний знак НОМЕР_2 , на момент фіксації порушення не був обладнаний розпізнавальними знаками (три ліхтарі оранжевого кольору, розташовані горизонтально над передньою частиною кабіни (кузова) з проміжками між ліхтарями від 150 до 300 мм), які ідентифікують його як автопоїзд, як того вимагають Правила дорожнього руху, а саме Додаток 4 до Правил дорожнього руху «Розпізнавальні знаки» (а.с. 10, 67 зворот, 68).
Натомість, суд на підставі інформації, отриманої з різних джерел мережі Інтернет, дійшов узагальнювального висновку щодо наявності різної конструкції кабіни сідельного тягача SCANIA G400, в тому числі і у встановленні зовнішнього освітлення вказаної частини автомобіля. Ліхтарі (або розпізнавальні знаки) на кабіні SCANIA G400 встановлюються для підвищення видимості транспортного засобу та сигналізують іншим учасникам дорожнього руху про його габарити (ширину), є ключовим елементом ідентифікації вантажівки в темну пору доби. Вони зазвичай складаються з 3-х помаранчевих ліхтарів по центру даху та двох кутових габаритів. У автомобілях SCANIA серії PGR (випуску до 2016 року, до яких належить і модель G400) ці ліхтарі мають чіткі конструктивні та технічні стандарти.
Конструкція та варіанти встановлення. Залежно від комплектації вантажівки, три центральні ліхтарі встановлюються двома способами:
1. Інтегровані в сонцезахисний козирок: Найпопулярніший заводський варіант для Scania G-серії. Вони монтуються у спеціальні штатні отвори (ніші) по центру пластикового козирка.
2. Врізні безпосередньо в дах: Зустрічаються на кабінах без заводського зовнішнього козирка, де три окремі плафони закріплені на металевій або пластиковій панелі самого даху.
На підставі наведеного суд вважає, що на транспортному засобі, який використовується позивачем, встановлені три центральні ліхтарі та два ліхтарі по правому та лівому краях кабіни виробником не з метою ідентифікації як автопоїзда в Україні, що також не відповідає вимогам Правил дорожнього руху (Додаток 4), встановлених для автопоїздів.
З огляду на викладене, суд дійшов висновку про наявність порушення статті ст. 48 Закону України «Про автомобільний транспорт» та п.22.5 Правил дорожнього руху, встановлених під час рейдової перевірки 09.12.2025.
Абзацом 15 частини 1 статті 60 даного Закону визначено, що перевищення встановлених законодавством габаритно-вагових норм понад 10 відсотків, але не більше 20 відсотків при перевезенні неподільного вантажу без відповідного дозволу або подільного вантажу - штраф у розмірі однієї тисячі неоподатковуваних мінімумів доходів громадян.
Відповідно до ч. 2, ч. 6 ст. 44 КАС України учасники справи зобов`язані добросовісно користуватися належними їм процесуальними правами і неухильно виконувати процесуальні обов`язки. За введення суду в оману щодо фактичних обставин справи винні особи несуть відповідальність, встановлену законом.
Відповідно до ч. 1 ст. 72 КАС України доказами в адміністративному судочинстві є будь-які фактичні дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин, що обґрунтовують вимоги і заперечення осіб, які беруть участь у справі, та інші обставини, що мають значення для правильного вирішення справи.
Відповідно до ч. 4 ст. 161 КАС України позивач зобов`язаний додати до позовної заяви всі наявні в нього докази, що підтверджують обставини, на яких ґрунтуються позовні вимоги. При цьому позивач в порушення вимог ч. 4 ст. 161 КАС України не додає до позовної заяви належних і допустимих доказів в підтвердження доводів, наведених в адміністративному позові.
Отже, враховуючи вищевикладене, з огляду на положення ст.ст.73,76,77 КАС України, об`єктивні докази, які б достеменно та «поза розумним сумнівом» свідчили про вчинене позивачем порушення вимог законодавства про автомобільний транспорт під час здійснення перевезень вантажів автомобільним транспортом, наявні в матеріалах справи.
Відповідно до частини 1 статті 77 КАС України кожна сторона повинна довести ті обставини, на яких ґрунтуються її вимоги та заперечення, крім випадків, встановлених статтею 78 цього Кодексу.
Частиною 2 статті 77 КАС України передбачено, що в адміністративних справах про протиправність рішень, дій чи бездіяльності суб`єкта владних повноважень обов`язок щодо доказування правомірності свого рішення, дії чи бездіяльності покладається на відповідача.
Постановою Верховного Суду від 14.03.2018 у справі №760/2846/17 зроблено висновок про те, що обов`язок доказування в адміністративному судочинстві, визначений статтею 71 КАС України, розподіляється таким чином, що позивач повинен довести обставини, якими він обґрунтовує позовні вимоги, тобто підставу позову, а відповідач повинен довести обставини, якими він обґрунтовує заперечення проти позову.
Велика Палата Верховного Суду у своїй постанові від 25.06.2020 у справі №520/2261/19 вказала, що визначений статтею 77 КАС обов`язок відповідача - суб`єкта владних повноважень довести правомірність рішення, дії чи бездіяльності не виключає визначеного частиною першою цієї ж статті обов`язку позивача довести ті обставини, на яких ґрунтуються його вимоги.
Проте, враховуючи принцип змагальності сторін та свободи в наданні ними суду своїх доказів, а також у доведенні перед судом їх переконливості, суд зазначає, що обов`язок доказування правомірності свого рішення, дії чи бездіяльності відповідачем не звільняє позивача від обов`язку доказування протилежного.
Згідно з рішенням Європейського суду з прав людини в справі "OHalloran and Francis v. the United Kingdom" будь-хто, хто вирішив володіти чи керувати автомобілем, знав, що таким чином він піддає себе режиму регулювання, котрий застосовується, оскільки визнавалося, що володіння і користування автомобілем може потенційно завдати серйозної шкоди. Можна вважати, що ті, хто вирішив володіти та керувати автомобілями, погодилися на певну відповідальність та обов`язки.
З огляду на встановлені у справі фактичні обставини та досліджені докази, суд вважає, що факт порушення позивачем, який є орендарем транспортного засобу, вимог, встановлених законодавством габаритно-вагових норм під час руху великогабаритними і великоваговими транспортними засобами автомобільними дорогами, є доведеним, відповідач при прийнятті оскаржуваної постанови про застосування адміністративного-господарського штрафу діяв на підставі та у спосіб, що передбачені законодавством, з дотриманням вимог ч. 2 ст. 2 КАС України, а тому відсутні підстави для визнання її протиправною та скасування.
Решта доводів та заперечень висновків суду по суті заявлених позовних вимог не спростовують. Необхідно зазначити, що згідно практики Європейського суду з прав людини та зокрема, рішення у справі "Серявін та інші проти України" від 10.02.2010, заява 4909/04, відповідно до п.58 якого суд повторює, що згідно з його усталеною практикою, яка відображає принцип, пов`язаний з належним здійсненням правосуддя, у рішеннях судів та інших органів з вирішення спорів мають бути належним чином зазначені підстави, на яких вони ґрунтуються.
Хоча пункт 1 статті 6 Конвенції зобов`язує суди обґрунтовувати свої рішення, його не можна тлумачити як такий, що вимагає детальної відповіді на кожен аргумент. Міра, до якої суд має виконати обов`язок щодо обґрунтування рішення, може бути різною в залежності від характеру рішення (рішення у справі "Руїс Торіха проти Іспанії" від 09.12.1994, серія A, N 303-A, п.29).
Згідно п.41 висновку №11 (2008) Консультативної ради європейських суддів до уваги Комітету Міністрів Ради Європи щодо якості судових рішень обов`язок суддів наводити підстави для своїх рішень не означає необхідності відповідати на кожен аргумент захисту на підтримку кожної підстави захисту.
Оскільки суд дійшов висновку про відмову у задоволенні позову, то в силу приписів ст.139 КАС України судові витрати покладаються на позивача.
Керуючись статтями 139, 241, 243, 244-246, 250, 262 Кодексу адміністративного судочинства України, суд

В И Р І Ш И В:
У задоволенні позову Товариства з обмеженою відповідальністю "Агрікор Холдинг" до Державної служби України з безпеки на транспорті про визнання протиправною та скасування постанови відмовити повністю.

Рішення суду набирає законної сили в порядку статті 255 Кодексу адміністративного судочинства України та може бути оскаржене до Шостого апеляційного адміністративного суду протягом тридцяти днів з дня складення повного тексту рішення суду. Апеляційна скарга подається до адміністративного суду апеляційної інстанції.
Повний текст рішення виготовлено 30 червня 2026 року.

Позивач: Товариство з обмеженою відповідальністю "Агрікор Холдинг" (вул.Шейгусівська, 1А, с.Сергіївка, Прилуцький р-н, Чернігівська обл., 17592, код ЄДРПОУ 36279482).
Відповідач: Державна служба України з безпеки на транспорті (вул.Антоновича, 51, м.Київ, 03150, код ЄДРПОУ 39816845).

Суддя Ольга ТКАЧЕНКО