ШОСТИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД	
Справа № 620/2560/25 Прізвище судді (суддів) першої інстанції: Ткаченко О.Є., Суддя-доповідач Кобаль М.І. 

ПОСТАНОВА
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

13 травня 2026 року м. Київ

Шостий апеляційний адміністративний суд у складі колегії суддів:
головуючого Кобаля М.І.,
суддів Оксененка О.М., Черпака Ю.К.,

розглянувши в порядку письмового провадження апеляційну скаргу Військової частини НОМЕР_1 на рішення Чернігівського окружного адміністративного суду від 19 травня 2025 року по справі за адміністративним позовом ОСОБА_1 до Військової частини НОМЕР_1 про визнання протиправними дій та зобов`язання вчинити певні дії, -
В С Т А Н О В И В:

ОСОБА_1 (далі по тексту - позивач) звернувся до суду з адміністративним позовом до Військової частини НОМЕР_1 (далі по тексту - відповідач) в якому просив: 
- визнати протиправними дії Військової частини НОМЕР_1 в частині нерозгляду рапорту ОСОБА_1 про звільнення його з військової служби, на підставі абзацу 16 пункту 3 частини 12 статті 26 Закону України «Про військовий обов`язок і військову службу» від 25.03.1992 №2232-ХІІ;
- зобов`язати Військову частину НОМЕР_1 повторно розглянути рапорт ОСОБА_1 про звільнення його з військової служби, на підставі абзацу 16 пункту 3 частини 12 статті 26 Закону України «Про військовий обов`язок і військову службу» від 25.03.1992 №2232-ХІІ, як військовослужбовця, який проходить військову службу за призовом під час мобілізації під час воєнного стану, за сімейними обставинами, а саме «якщо їхні близькі родичі (син) загинули або пропали безвісти під час безпосередньої участі у антитерористичній операції, здійснення заходів із забезпечення національної безпеки і оборони, відсічі і стримування збройної агресії Російської Федерації у Донецькій та Луганській областях, а також під час забезпечення національної безпеки і оборони, відсічі і стримування збройної агресії проти України під час дії воєнного стану».
Рішенням Чернігівського окружного адміністративного суду від 19 травня 2025 року позов задоволено повністю.
Визнано протиправною бездіяльності Військової частини НОМЕР_1 щодо нерозгляду рапорту військовослужбовця ОСОБА_1 про звільнення з військової служби, на підставі абзацу 16 пункту 3 частини 12 статті 26 Закону України «Про військовий обов`язок і військову службу», направлений адвокатом ОСОБА_2 засобами поштового зв`язку 20.12.2024.
Зобов`язано Військову частину НОМЕР_1 розглянути по суті та прийняти відповідне рішення за результатами розгляду рапорту ОСОБА_1 від 20.12.2024 про звільнення з військової служби, на підставі абзацу 16 пункту 3 частини 12 статті 26 Закону України «Про військовий обов`язок і військову службу» за сімейними обставинами, у зв`язку з визнанням його сина таким, що пропав безвісті під час здійснення заходів із забезпечення національної безпеки і оборони, відсічі і стримування збройної агресії Російської Федерації у Донецькій та Луганській областях, з урахуванням висновків суду, викладених у мотивувальній частині рішення.
Не погоджуючись із зазначеним рішенням суду, відповідач подав апеляційну скаргу, в якій просить скасувати рішення суду першої інстанції та прийняти нове рішення, яким відмовити в задоволенні позову повністю.
Свої вимоги апелянт обґрунтовує тим, що судом першої інстанції було порушено норми матеріального та процесуального права, що призвело до неправильного вирішення справи.
Відповідно до п. 3 ч. 1 ст. 311 Кодексу адміністративного судочинства України, суд апеляційної інстанції може розглянути справу без повідомлення учасників справи (в порядку письмового провадження) за наявними у справі матеріалами, якщо справу може бути вирішено на підставі наявних у ній доказів, подання апеляційної скарги на рішення суду першої інстанції, які ухвалені в порядку спрощеного позовного провадження без повідомлення сторін (у порядку письмового провадження).
Частиною 2 статті 311 КАС України визначено, що якщо під час письмового провадження за наявними у справі матеріалами суд апеляційної інстанції дійде висновку про те, що справу необхідно розглядати у судовому засіданні, то він призначає її до апеляційного розгляду в судовому засіданні.
Колегія суддів, враховуючи обставини даної справи, а також те, що апеляційна скарга подана на рішення, перегляд якого можливий за наявними у справі матеріалами на підставі наявних у ній доказів, не вбачає підстав проведення розгляду апеляційної скарги за участю учасників справи у відкритому судовому засіданні.
В матеріалах справи достатньо письмових доказів для вирішення апеляційної скарги, а особиста участь сторін у розгляді справи не обов`язкова.
З огляду на викладене, колегія суддів визнала можливим розглянути справу в порядку письмового провадження.
Заслухавши суддю-доповідача, перевіривши матеріали справи, доводи апеляційної скарги, колегія суддів вважає, що апеляційну скаргу слід задовольнити частково, а оскаржуване рішення - змінити в частині, виходячи з наступного.
Згідно із п.4 ч. 1 ст. 317 КАС України, підставами для скасування судового рішення суду першої інстанції повністю або частково та ухвалення нового рішення у відповідній частині або зміни рішення є: неправильне застосування норм матеріального права або порушення норм процесуального права.
Частиною 1 ст. 242 КАС України передбачено, що рішення суду повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим.
Як вірно встановлено судом першої інстанції та вбачається з матеріалів справи, згідно з витягом з наказу командира Військової частини (по стройовій частині) НОМЕР_2 від 15.07.2024 №200 старший солдат ОСОБА_1 , з 15.07.2024, виключений зі списків особового складу військової частини та вибув до нового місця служби до НОМЕР_3 окремого піхотного батальйону НОМЕР_4 окремої піхотної бригади (Військової частини НОМЕР_5 ) (а.с.19).
ОСОБА_1 проходить службу за призовом під час мобілізації у Військовій частині НОМЕР_1 , що не заперечується відповідачем.
Свідоцтвом про народження серії НОМЕР_6 , виданим Корюківським відділом державної реєстрації актів цивільного стану у Корюківському районі Чернігівської області Східного міжрегіонального управління Міністерства юстиції 04.06.2024, підтверджується, що ОСОБА_3 є сином ОСОБА_1 (а.с. 22).
Відповідно до Витягу з Єдиного реєстру осіб, зниклих безвісті за особливих обставин, від 08.02.2025 №2020208-1192 військовослужбовець ОСОБА_3 зник на території бойових дій під час воєнних дій, дата набуття статусу особи, зниклою безвісті за особливих обставин 18.07.2024 (а.с. 20-21).
Позивач неодноразово подавав рапорти на ім`я керівника Військової частини НОМЕР_5 про звільнення з військової служби через сімейні обставини, згідно з пунктом 3 частиною 12 статті 26 Закону України «Про військовий обов`язок і військову службу» під час діє воєнного стану, а саме «якщо їхні близькі родичі (чоловік, дружина, син, донька, батько, мати або рідний (повнорідний, неповнорідний) брат чи сестра) загинули або пропали безвісти під час безпосередньої участі у антитерористичній операції, здійснення заходів із забезпечення національної безпеки і оборони, відсічі і стримування збройної агресії Російської Федерації у Донецькій та Луганській областях, а також під час забезпечення національної безпеки і оборони, відсічі і стримування збройної агресії проти України під час дії воєнного стану». На підтвердження сімейних обставин додано висновок службового розслідування за фактом відсутності з 15.05.2024 старшого сержанта ОСОБА_3 .
Так, до матеріалів позову додані копії рапортів від 26.08.2024 командиру Військової частини НОМЕР_5 , від 09.09.2024 командиру Військової частини НОМЕР_5 та від 31.10.2024 керівнику Військової частини НОМЕР_5 (а.с. 18, 46 зворот, 51 зворот).
17.09.2024 від імені та в інтересах позивача ОСОБА_1 адвокатом Рябченко М.С. надіслано адвокатський запит до тимчасово виконуючого обов`язки командира Військової частини НОМЕР_2 майора ОСОБА_4 з проханням повідомити результати розгляду рапорту військовослужбовця ОСОБА_1 про звільнення з військової служби, через сімейні обставини, згідно з ч.12 пункту 3 статті 26 Закону України «Про військовий обов`язок та військову службу» (а.с. 10).
Листом від 09.10.2024 №1/5179 ІНФОРМАЦІЯ_1 повідомив, що запит перенаправлено за належністю на командира Військової частини НОМЕР_5 (а.с. 11).
Адвокат Рябченко М.С. в інтересах ОСОБА_1 звернувся із супровідним листом до керівника ІНФОРМАЦІЯ_2 з проханням переадресувати рапорт позивача про звільнення з лав Збройних Сил України по сімейним обставинам до НОМЕР_4 окремої піхотної бригади НОМЕР_3 окремого піхотного батальйону 3 роти військової частини Військової частини НОМЕР_5 .
Згідно з описом вкладення, разом до супровідного листа адвокатом Рябченком М.С. в інтересах ОСОБА_1 , долучено наступні документи: рапорт ОСОБА_1 , на ім`я керівника Військової частини НОМЕР_1 від 20.12.2024 про звільнення з військової служби через сімейні обставини, згідно з пунктом 3 частиною 12 статті 26 Закону України «Про військовий обов`язок і військову службу», копія паспорта ОСОБА_1 , копія РНОКПП ОСОБА_1 , копія військового квитка ОСОБА_1 , пояснення військовослужбовця ОСОБА_1 від 19.10.2024, пояснення військовослужбовця ОСОБА_5 від 28.09.2024, пояснення військовослужбовця ОСОБА_6 від 14.10.2024, талон-повідомлення єдиного обліку №1802 Корюківського РВП ГУНП в Чернігівській області від 25.05.2024, витяг з ЄРДР №12024270370000097 від 28.05.2024, копія свідоцтва про народження ОСОБА_3 , копія рапорту на звільнення ОСОБА_1 від 09.09.2024, копія повідомлення СОУ про службове розслідування щодо ОСОБА_3 від 14.06.2024, копія відповіді ІНФОРМАЦІЯ_2 на заяву ОСОБА_7 від 03.09.2024, копія відповіді з додатками від НОМЕР_7 прикордонного загону ОСОБА_8 від 28.06.2024, копія відповіді від НОМЕР_7 прикордонного загону на ім`я ІНФОРМАЦІЯ_2 від 03.09.2024, копія договору про правову допомогу №03/0824-А від 23.08.2024 (а.с. 12 на звороті).
Листом від 03.02.2025 №1479 Військова частина НОМЕР_1 повідомила ОСОБА_1 , що рапорт (з додатками) від 20.12.2024 про звільнення з військової служби, через сімейні обставини, який був надісланий через ІНФОРМАЦІЯ_2 , адвокатом Рябченком М.С. в інтересах ОСОБА_1 , надійшов до Військової частини НОМЕР_1 04.01.2025. Втім, цей рапорт не підлягає розгляду, оскільки Порядком організації роботи з рапортами військовослужбовців у системі Міністерства оборони України унормовано, що рапорт подається військовослужбовцем безпосередньому командиру, а у разі, якщо він не може вирішити порушені у рапорті питання, - до наступного прямого командира. Подання рапорту представником військовослужбовця не передбачено, тому рапорт, поданий адвокатом Рябченком М.С. про звільнення з військової служби ОСОБА_1 , командуванням Військової частини НОМЕР_1 не розглянутий та рішення по суті викладених у рапорті питань не прийняте (а.с. 9).
Вважаючи протиправними дії відповідача щодо нерозгляду рапорту про звільнення з військової служби, позивач звернувся до суду з даним позовом для захисту своїх прав та законних інтересів.
Приймаючи рішення про задоволення адміністративного позову, суд першої інстанції виходив з того, що Військова частина НОМЕР_1 зобов`язана розглянути по суті та прийняти відповідне рішення за результатами розгляду рапорту ОСОБА_1 від 20.12.2024 про звільнення з військової служби, на підставі абзацу 16 пункту 3 частини 12 статті 26 Закону України «Про військовий обов`язок і військову службу», за сімейними обставинами, у зв`язку з визнанням його сина таким, що пропав безвісті під час здійснення заходів із забезпечення національної безпеки і оборони, відсічі і стримування збройної агресії Російської Федерації у Донецькій та Луганській областях, з урахуванням висновків суду, викладених у мотивувальній частині рішення.
Колегія суддів апеляційної інстанції частково погоджує висновок суду першої інстанції, оскільки він знайшов своє підтвердження під час апеляційного розгляду справи, проте вважає, що рішення суду першої інстанції підлягає зміні, з огляду на наступне.
Відповідно до ч. 1 ст. 308 КАС України суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними у ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги.
Надаючи правову оцінку відносинам, що виникли між сторонами, суд апеляційної інстанції зазначає наступне.
Відповідно до ст. 22 Конституції України права і свободи людини і громадянина, закріплені цією Конституцією, не є вичерпними.
Конституційні права і свободи гарантуються і не можуть бути скасовані.
Громадяни відбувають військову службу відповідно до закону.
Згідно статті 64 Конституції України конституційні права і свободи людини і громадянина не можуть бути обмежені, крім випадків, передбачених Конституцією України.
Закон України «Про військовий обов`язок і військову службу» (далі - Закон №2232-ХІІ, в редакції чинній на момент виникнення спірних правовідносин) здійснює правове регулювання відносин між державою і громадянами України у зв`язку з виконанням ними конституційного обов`язку щодо захисту Вітчизни, незалежності та територіальної цілісності України, а також визначає загальні засади проходження в Україні військової служби.
Згідно з частинами 1, 2 статті 1 Закону №2232-ХІІ захист Вітчизни, незалежності та територіальної цілісності України є конституційним обов`язком громадян України.
Військовий обов`язок установлюється з метою підготовки громадян України до захисту Вітчизни, забезпечення особовим складом Збройних сил України, інших утворених відповідно до законів України військових формувань, а також правоохоронних органів спеціального призначення (далі - Збройні Сили України та інші військові формування), посади в яких комплектуються військовослужбовцями.
Відповідно до частини 1 статті 2 Закону №2232-XII військова служба є державною службою особливого характеру, яка полягає у професійній діяльності придатних до неї за станом здоров`я і віком громадян України (за винятком випадків, визначених законом), іноземців та осіб без громадянства, пов`язаній із обороною України, її незалежності та територіальної цілісності. Час проходження військової служби зараховується громадянам України до їх страхового стажу, стажу роботи, стажу роботи за спеціальністю, а також до стажу державної служби.
Пунктом 6 статті 2 Закону №2232-XII передбачені наступні види військової служби: строкова військова служба; військова служба за призовом під час мобілізації, на особливий період; військова служба за контрактом осіб рядового складу; військова служба за контрактом осіб сержантського і старшинського складу; військова служба (навчання) курсантів вищих військових навчальних закладів, а також вищих навчальних закладів, які мають у своєму складі військові інститути, факультети військової підготовки, кафедри військової підготовки, відділення військової підготовки (далі - вищі військові навчальні заклади та військові навчальні підрозділи вищих навчальних закладів); військова служба за контрактом осіб офіцерського складу; військова служба за призовом осіб офіцерського складу; військова служба за призовом осіб із числа резервістів в особливий період.
Указом Президента України від 24.02.2022 №64/2022 «Про введення воєнного стану в Україні», у зв`язку з військовою агресією РФ проти України, на підставі пропозицій Ради національної безпеки і оборони України, відповідно до пункту 20 частини першої статті 106 Конституції України, Закону України «Про правовий режим воєнного стану», з 05 години 30 хвилин 24 лютого 2022 року на території України введено воєнний стан.
У подальшому строк дії воєнного стану в Україні неодноразово продовжувався відповідними нормативними актами і триває досі.
Як вірно встановлено судом першої інстанції та вбачається з матеріалів справи, ОСОБА_1 проходить військову службу за призовом під час мобілізації у Військовій частині НОМЕР_1 .
У той же час, позивач виявив своє небажання продовжувати проходити військову службу та подав рапорт, зокрема, від 20.12.2024, про звільнення з військової служби у запас, на підставі пункту 3 частини 12 статті 26 Закону №2232-ХІІ, за сімейними обставинами, у зв`язку із з тим, що його син ОСОБА_3 пропав безвісті під час здійснення заходів із забезпечення національної безпеки і оборони, відсічі і стримування збройної агресії проти України під час дії воєнного стану, пов`язану з виконанням ним обов`язків військової служби.
Підстави звільнення з військової служби передбачені статтею 26 Закону №2232-XII.
Так, згідно з підпунктом «г» пункту 2 частини 4 статті 26 Закону №2232-XII (станом на момент виникнення спірних правовідносин та подачі позивачем рапорту від 20.12.2024) передбачено, що військовослужбовці, які проходять військову службу за призовом під час мобілізації, на особливий період, військову службу за призовом осіб із числа резервістів в особливий період, звільняються з військової служби на підставах, зокрема:
г) через сімейні обставини або інші поважні причини, перелік яких визначається частиною дванадцятою цієї статті (якщо військовослужбовці не висловили бажання продовжувати військову службу).
У свою чергу, абз. 16 пункту 3 частини 12 статті 26 Закону №2232-XII встановлено, що військовослужбовці звільняються з військової служби через сімейні обставини або з інших поважних причин на таких підставах: якщо їхні близькі родичі (чоловік, дружина, син, донька, батько, мати або рідний (повнорідний) брат чи сестра) загинули або пропали безвісти під час безпосередньої участі у антитерористичній операції, здійснення заходів із забезпечення національної безпеки і оборони, відсічі і стримування збройної агресії Російської Федерації у Донецькій та Луганській областях, а також під час забезпечення національної безпеки і оборони, відсічі і стримування збройної агресії проти України під час дії воєнного стану.
За результатами службового розслідування факт відсутності, починаючи з 15.05.2024, старшого сержанта ОСОБА_3 , сина позивача, підтвердився та пов`язаний із захистом Батьківщини під час виконання обов`язків військової служби при ведені бойових дій з підрозділами держави-агресора РФ в районі населеного пункту Невельське Покровського району Донецької області, що підтверджується наказом Військової частини НОМЕР_8 ( ІНФОРМАЦІЯ_3 ) від 20.06.2024 №3305-АГ (а.с.24 зворот). 
Починаючи з 18.07.2024 ОСОБА_3 надано статус особи, зниклої безвісті за особливих обставин, та внесено відомості до Єдиного реєстру осіб, зниклих безвісти та особливих обставин (а.с. 20-21).
Колегія суддів апеляційної інстанції зазначає, що матеріалами справи підтверджується, що позивачем на виконання вимог чинного законодавства подано пакет документів для прийняття відповідачем рішення про звільнення ОСОБА_1 з військової служби.
Натомість, Військовою частиною НОМЕР_1 рішення за результатами розгляду рапорту позивача від 20.12.2024 року прийнято не було, що підтверджується листом відповідача від 03.02.2025 №1479 (а.с. 9).
Разом з тим, правовими положеннями частини 7 статті 26 Закону №2232-XII регламентовано, що звільнення військовослужбовців з військової служби здійснюється в порядку, передбаченому положеннями про проходження військової служби громадянами України.
Так, порядок проходження громадянами України військової служби у Збройних Силах України визначається Положенням про проходження громадянами України військової служби у Збройних Силах України, затвердженим Указом Президента України від 10.12.2008 №1153/2008 (далі - Положення).
Відповідно до пункту 233 Положення військовослужбовці, які бажають звільнитися з військової служби, подають по команді рапорти та документи, які підтверджують підстави звільнення. У рапортах зазначаються: підстави звільнення з військової служби; думка військовослужбовця щодо його бажання проходити службу у військовому резерві Збройних Сил України за відповідною військово-обліковою спеціальністю; районний (міський) територіальний центр комплектування та соціальної підтримки, до якого повинна бути надіслана особова справа військовослужбовця.
Накази про звільнення військовослужбовців з військової служби оголошуються командирами (начальниками) військових частин (пункту 241 Положення №1153/2008).
Загальні права та обов`язки військовослужбовців Збройних Сил України і їх взаємовідносини, обов`язки основних посадових осіб бригади (полку, корабля 1 і 2 рангу, окремого батальйону) та її підрозділів, правила внутрішнього порядку у військовій частині та її підрозділах визначає Статут внутрішньої служби Збройних Сил України, затверджений Законом України від 24.03.1999 №548-XIV (далі - Статут).
На підставі пункту 14 Статуту із службових та особистих питань військовослужбовець повинен звертатися до свого безпосереднього начальника, а якщо він не може їх вирішити - до наступного прямого начальника.
Пунктом 31 Статуту внутрішньої служби Збройних Сил України визначено, що начальники, яким військовослужбовці підпорядковані за службою, у тому числі і тимчасово, є прямими начальниками для цих військовослужбовців. Найближчий до підлеглого прямий начальник є безпосереднім начальником.
Загальні вимоги до документування управлінської інформації та організації роботи з документами, створеними в паперовій та електронній формі в Апараті Головнокомандувача Збройних Сил України, Генеральному штабі Збройних Сил України, командуваннях видів, родів військ (сил) Збройних Сил України, органах військового управління, штабах угруповань військ (сил), військових частинах (установах) Збройних Сил України (далі військові частини, установи), включаючи їх підготовку, реєстрацію, облік, зберігання і контроль за виконанням визначені Інструкцією з діловодства у Збройних Силах України, затвердженою наказом Головнокомандувача Збройних Сил України 31.01.2024 №40, (далі - Інструкція з діловодства у Збройних Силах України).
Так пунктом 2.1.6 Інструкції з діловодства у Збройних Силах України визначено, що одним з видів документів, які створюються у Збройних Силах України є рапорт (заява) -письмове звернення військовослужбовця (працівника) до вищої посадової особи з проханням (надання відпустки, матеріальної допомоги, поліпшення житлових умов, переведення, звільнення тощо) чи пояснення особистого характеру.
Наказом Міністерства оборони України №531 затверджено Порядок організації роботи з рапортами військовослужбовців у системі Міністерства оборони України від 06.08.2024 (далі Порядок №531), який визначає механізм оформлення, подання, реєстрації, розгляду, прийняття та повідомлення рішення за результатами розгляду рапортів військовослужбовців у Міністерстві оборони України (далі - Міноборони), Збройних Силах України (далі - Збройні Сили) та Державній спеціальній службі транспорту.
Пунктами 24 розділу І Порядку №531 визначено, що з питань, пов`язаних з виконанням обов`язків військової служби, а також особистих питань військовослужбовець звертається з рапортом до безпосереднього командира (начальника), а у разі якщо він не може вирішити порушені у рапорті питання, - до наступного прямого командира (начальника).
Військовослужбовці звертаються до органів військового управління, органів управління Служби правопорядку, органів, які проводять досудове розслідування, інших державних органів та органів місцевого самоврядування, із пропозиціями, заявами та скаргами, які не є рапортами, у порядку, визначеному Дисциплінарним статутом Збройних Сил України, Законом України «Про звернення громадян» та іншими нормативно-правовими актами Міноборони.
Розділом ІІ зазначеного Порядку визначено форми рапортів, де зокрема пунктом 1 визначено, що рапорти подаються в усній та письмовій (паперовій або електронній) формах. Військовослужбовець має право усно рапортувати за допомогою технічних засобів комунікації.
Особливості подання та розгляду рапортів у паперовій формі регламентовані розділом ІІІ Порядку №531.
Згідно з пунктами 1, 2, 3, 4, 5, 6, 8, 9 розділу ІІІ Порядку №531 у рапорті у паперовій формі військовослужбовець вказує: найменування посади командира (начальника), якому адресується рапорт; заголовок «Рапорт»; суть порушеного питання; перелік доданих до рапорту документів або їх копій (за потреби); найменування займаної посади; військове звання, власне ім`я та прізвище; дату; особистий підпис. Командири (начальники) надають відповідь на паперовий рапорт військовослужбовця шляхом накладення резолюції. Резолюція повинна містити відомості, визначені у додатку 1 до цього Порядку, а саме: погоджено або не погоджено (зазначається правова підстава та обґрунтування) посада безпосереднього командира (начальника), військове звання, підпис, ім`я прізвище; погоджено або не погоджено (зазначається правова підстава та обґрунтування) посада прямого командира (начальника), військове звання, підпис, ім`я прізвище; погоджено або не погоджено (зазначається правова підстава та обґрунтування) посада прямого командира (начальника), військове звання, підпис, ім`я прізвище.
Непогодження рапорту безпосереднім та/або прямими командирами (начальниками) не перешкоджає подальшому руху рапорту для його розгляду командиром (начальником) або іншою посадовою особою, яка уповноважена приймати рішення стосовно порушеного в рапорті питання, та прийняття рішення по суті рапорту.
Відмова у задоволенні рапорту має бути вмотивованою. Якщо для прийняття рішення по суті рапорту недостатньо наданих військовослужбовцем інформації або документів, безпосередній або прямий командир (начальник) військовослужбовця, уповноважений приймати рішення стосовно порушеного в рапорті питання, може не погодити рапорт, зазначивши вичерпний перелік підстав та документів (копій документів), які необхідно додати до рапорту для вирішення його по суті. Командиру (начальнику), уповноваженому приймати рішення стосовно порушеного у рапорті питання, забороняється відмовляти у задоволенні рапорту у разі, якщо до рапорту не додано документів, які є або повинні бути в розпорядженні відповідного командира (начальника). Усі рапорти, які потребують розгляду (прийняття рішення) командиром військової частини, попередньо обов`язково реєструються службою діловодства. Початок перебігу строку розгляду паперового рапорту розпочинається із часу подання рапорту, а не часу його реєстрації в службі діловодства. Часом подання паперового рапорту є дата передачі рапорту на погодження безпосередньому командиру (начальнику) військовослужбовця, а у разі відмови в розгляді рапорту безпосереднім командиром (начальником) - дата передачі рапорту прямому командиру (начальнику), з урахуванням вимог пункту 1 цього розділу.
У разі направлення рапорту засобами поштового зв`язку часом подання рапорту є дата надходження рапорту до поштового відділення за місцем знаходження відповідного підрозділу.
Розгляд паперового рапорту військовослужбовця всіма його прямими командирами (начальниками) здійснюється: 
1) невідкладно, але не пізніше ніж за 48 годин із часу подання військовослужбовцем рапорту - щодо питань, які стосуються військової дисципліни, обов`язків особового складу під час виконання бойових наказів (розпоряджень), збереження життя та здоров`я особового складу, відпустки за сімейними обставинами та з інших поважних причин; 
2) у строк не більше 14 днів із дня подання військовослужбовцем рапорту - щодо питань, які не відносяться до питань, визначених підпунктом 1 цього пункту.
Відповідно до абзацу 2 пункту 14.10 розділу XIV «Особливості проходження військової служби, служби в резерві та виконання військового обов`язку в запасі в особливий період» Інструкції про організацію виконання Положення про проходження громадянами України військової служби у Збройних Силах України, затвердженої наказом Міністра оборони України від 10.04.2009 №170, зареєстровано в Міністерстві юстиції України 19.05.2009 за №438/16454 (далі - Інструкція №170, у редакції чинній на час виникнення спірних правовідносин), звільнення з військової служби через сімейні обставини або інші поважні причини здійснюється за наявності оригіналів документів, що підтверджують таку підставу звільнення.
Згідно із абзацом 13 пункту 14.10 розділу XIV Інструкції №170 документи на звільнення військовослужбовців направляються безпосередньо до посадових осіб, які мають право їх звільнення з військової служби. Наказ по особовому складу про звільнення цих військовослужбовців повинен бути виданий і доведений до територіального центру комплектування та соціальної підтримки за місцем взяття громадянина на військовий облік та до військової частини за місцем проходження військової служби в строки, що забезпечуватимуть вчасне здавання справ і посад і розрахунок військовослужбовців, а також виконання строків звільнення, визначених Президентом України.
Додатком 19 Інструкції №170 передбачено перелік документів, що подаються з поданням до звільнення військовослужбовця з військової служби.
Пунктом 117 Дисциплінарного статуту Збройних Сил України визначено, що пропозиція, заява чи скарга вважаються вирішеними, якщо розглянуто всі порушені в них питання, вжито необхідних заходів або надано вичерпні відповіді. Відмова у вирішенні питань, викладених у пропозиції, заяві чи скарзі, доводиться до відома військовослужбовців, які їх подали, у письмовій формі з посиланням на акти законодавства із зазначенням причин відмови та роз`ясненням порядку оскарження прийнятого рішення.
Тобто, право військовослужбовця на реалізацію свого права зазначеному у рапорті, так і права на інформацію - кореспондує з обов`язком відреагувати на рапорт.
Колегія суддів апеляційної інстанції зазначає, що наслідком написання рапорту військовослужбовця про звільнення з військової служби є наказ по особовому складу про звільнення з військової служби чи відмова у задоволенні рапорту.
Як встановлено судом апеляційної інстанції, та не заперечується сторонами, рапорт про звільнення ОСОБА_1 від 20.12.2024, підписаний особисто позивачем, з усіма доданими документами направлено адвокатом Рябченком М.С. засобами поштового зв`язку, що підтверджується супровідним листом від 31.10.2025, накладною АТ «Укрпошта» №1400000172237 та описом вкладення (а.с. 12 та зворот).
Відповідачем вказані документи отримані 04.01.2025, проте рапорт не розглянуто по суті у зв`язку з порушенням, на думку відповідача, механізму реалізації права подання військовослужбовцем рапорту на звільнення з військової служби, а саме: подання рапорту через представника, а не особисто особою, яка проходить військову службу.
Отже, у даному випадку Військовою частиною НОМЕР_1 не розглянуто рапорт позивача про звільнення з військової служби по суті, не надано оцінку наявності/відсутності підстав для звільнення позивача з військової служби на підставі підпункту «г» пункту 2 частини 4 статті 26, абзацу шістнадцятим пункту 3 частини 12 статті 26 Закону №2232-XII за сімейними обставинами, у зв`язку із визнанням його сина безвісті зниклим під час здійснення заходів із забезпечення національної безпеки і оборони, відсічі і стримування збройної агресії РФ у Донецькій та Луганській областях, а також під час забезпечення національної безпеки і оборони, відсічі і стримування збройної агресії проти України під час дії воєнного стану, відповідно, й не прийнято обґрунтоване та вмотивоване рішення командування військової частини щодо відмови у задоволенні рапорту або наказ про звільнення з військової служби.
З огляду на вище вказані правові положення, суд апеляційної інстанції зазначає, що у даних правовідносинах, суб`єкт владних повноважень не може утриматись від прийняття рішення, що входить до його виключної компетенції, оскільки рапорт від 20.12.2024, направлений засобами поштового зв`язку АТ «Укрпошта» в установленому порядку, підписаний особисто ОСОБА_1 , до нього долучені усі визначені законодавством документи на підтвердження обставин, зазначених у рапорті, жодним нормативно-правовим актом не передбачено заборону направлення документів уповноваженою особою, тобто адвокатом Рябченком М.С. 
Отже, колегія суддів апеляційної інстанції доходить висновку, що відсутність прийнятого по суті рішення відповідачем, або належним чином оформленого наказу про звільнення позивача з військової служби чи відмови у звільненні, свідчить про протиправну бездіяльність Військової частини НОМЕР_1 , оскільки в даному випадку роз`яснення, викладені у листі від 03.02.2025 №1479, не є рішенням суб`єкта владних повноважень.
З урахуванням встановлених обставин, суд апеляційної інстанції погоджує висновок суду першої інстанції, що Військовою частиною НОМЕР_1 допущено протиправну бездіяльність, яка полягає у нерозгляді рапорту ОСОБА_1 від 20.12.2024, який був направлений засобами поштового зв`язку адвокатом Рябченком М.С. з усіма документами, про звільнення з військової служби, відповідно до абзацу 16 пункту 3 частини 12 статті 26 Закону №2232-ХІІ, через сімейні обставини.
Проте, колегія суддів апеляційної інстанції вважає помилковим висновок суду про наявність підстав для звільнення військовослужбовця ОСОБА_1 з військової служби за підпунктом «г» пункту 2 частини 4 статті 26, абзацом шістнадцятим пункту 3 частини 12 статті 26 Закону №2232-XII, за сімейними обставинами, у зв`язку із визнанням його сина безвісті зниклим під час здійснення заходів із забезпечення національної безпеки і оборони, відсічі і стримування збройної агресії Російської Федерації у Донецькій та Луганській областях, а також під час забезпечення національної безпеки і оборони, відсічі і стримування збройної агресії проти України під час дії воєнного стану, оскільки він є передчасним, адже зазначені обставини не є предметом спору, а вихід за межі позовних вимог, в даному випадку, є безпідставним.
Таким чином, судова колегія доходить до висновку, що суд першої інстанції, вирішуючи цей спір, прийшов до правильного висновку про наявність протиправної бездіяльності Військової частини НОМЕР_1 щодо нерозгляду рапорту військовослужбовця ОСОБА_1 про звільнення з військової служби, на підставі абзацу 16 пункту 3 частини 12 статті 26 Закону України «Про військовий обов`язок і військову службу», направлений адвокатом Рябченком М.С. засобами поштового зв`язку 20.12.2024, та неприйняття відповідного рішення за наслідками розгляду вказаного рапорта позивача, однак помилково та передчасно дійшов висновку про наявність підстав для звільнення військовослужбовця ОСОБА_1 з військової служби, за підпунктом «г» пункту 2 частини 4 статті 26, що є підставою для зміни судового рішення.
Таким чином, в даному випадку, належним та ефективним способом захисту порушених прав позивача є зобов`язання Військової частини НОМЕР_1 повторно розглянути рапорт ОСОБА_1 від 20.12.2024 про звільнення його з військової служби, на підставі абзацу 16 пункту 3 частини 12 статті 26 Закону України «Про військовий обов`язок і військову службу» від 25.03.1992 №2232-ХІІ, як військовослужбовця, який проходить військову службу за призовом під час мобілізації під час воєнного стану, за сімейними обставинами, у зв`язку з визнанням його сина таким, що пропав безвісті під час здійснення заходів із забезпечення національної безпеки і оборони, відсічі і стримування збройної агресії Російської Федерації у Донецькій та Луганській областях, та прийняти законне та обґрунтоване рішення за наслідками розгляду рапорта ОСОБА_1 від 20.12.2024 про звільнення його з військової служби.
Судовою колегією враховується, що згідно п. 41 висновку № 11 (2008) Консультативної ради європейських суддів до уваги Комітету Міністрів Ради Європи щодо якості судових рішень обов`язок суддів наводити підстави для своїх рішень не означає необхідності відповідати на кожен аргумент захисту на підтримку кожної підстави захисту. Обсяг цього обов`язку може змінюватися залежно від характеру рішення. Згідно з практикою Європейського суду з прав людини очікуваний обсяг обґрунтування залежить від різних доводів, що їх може наводити кожна зі сторін, а також від різних правових положень, звичаїв та доктринальних принципів, а крім того, ще й від різних практик підготовки та представлення рішень у різних країнах. З тим, щоб дотриматися принципу справедливого суду, обґрунтування рішення повинно засвідчити, що суддя справді дослідив усі основні питання, винесені на його розгляд.
Принцип обґрунтованості рішення суб`єкта владних повноважень має на увазі, що рішенням повинне бути прийнято з урахуванням усіх обставин, що мають значення для прийняття рішення (вчинення дії), на оцінці усіх фактів та обставин, що мають значення.
Європейський Суд з прав людини у рішенні по справі «Суомінен проти Фінляндії» (Suominen v. Finland), № 37801/97, п. 36, від 1 липня 2003 року, вказує, що орган влади зобов`язаний виправдати свої дії, навівши обґрунтування своїх рішень.
У рішенні від 10.02.2010 у справі «Серявін та інші проти України» Європейський суд з прав людини зазначив, що у рішеннях суддів та інших органів з вирішення спорів мають бути належним чином зазначені підстави, на яких вони ґрунтуються, а в рішенні від 27.09.2010 по справі «Гірвісаарі проти Фінляндії» - що ще одне призначення обґрунтованого рішення полягає в тому, щоб продемонструвати сторонам, що вони були почуті.
Суд при вирішенні справи керується принципом верховенства права, відповідно до якого зокрема людина, її права та свободи визнаються найвищими цінностями та визначають зміст і спрямованість діяльності держави (ч. 1 ст. 6 КАС України).
Верховенство права є найважливішим принципом правової держави. Змістом цього принципу є пріоритет (тобто верховенство) людини, її прав та свобод, які визнаються найвищою соціальною цінністю в Україні. Цей принцип закріплено у ст. 3 Конституції України.
Окрім того, права і свободи людини та їх гарантії визначають зміст і спрямованість діяльності держави. Держава відповідає перед людиною за свою діяльність. Утвердження і забезпечення прав і свобод людини є головним обов`язком держави.
Відповідно до п. 2 ч. 1 ст. 315 КАС України за наслідками розгляду апеляційної скарги на судове рішення суду першої інстанції суд апеляційної інстанції має право скасувати судове рішення повністю або частково і ухвалити нове судове рішення у відповідній частині або змінити судове рішення.
У зв`язку з вказаними правовими нормами, колегія суддів вважає за необхідне апеляційну скаргу задовольнити частково, а рішення суду першої інстанції змінити, з урахуванням висновків викладених в даній постанові.
Відповідно до ч. 1 ст. 257 КАС України за правилами спрощеного позовного провадження розглядаються справи незначної складності.
Так, згідно ч. 1 ст. 260 КАС України питання про розгляд справи за правилами спрощеного позовного провадження суд вирішує в ухвалі про відкриття провадження у справі.
Згідно з п. 2 ч. 5 ст. 328 КАС України не підлягають касаційному оскарженню судові рішення у справах незначної складності.
Керуючись ст. ст. 242-244, 250, 308, 311, 315, 317, 321, 322, 325 КАС України, колегія суддів, - 
ПОСТАНОВИЛА:
Апеляційну скаргу Військової частини НОМЕР_1 - задовольнити частково.
Рішення Чернігівського окружного адміністративного суду від 19 травня 2025 року - змінити та викласти абзац 3 резолютивної частини в наступній редакції:
«Зобов`язати Військову частину НОМЕР_1 (код ЄДРПОУ НОМЕР_9 ) повторно розглянути рапорт ОСОБА_1 від 20.12.2024 про звільнення його з військової служби, на підставі абзацу 16 пункту 3 частини 12 статті 26 Закону України «Про військовий обов`язок і військову службу» від 25.03.1992 №2232-ХІІ, як військовослужбовця, який проходить військову службу за призовом під час мобілізації під час воєнного стану, за сімейними обставинами, у зв`язку з визнанням його сина таким, що пропав безвісті під час здійснення заходів із забезпечення національної безпеки і оборони, відсічі і стримування збройної агресії Російської Федерації у Донецькій та Луганській областях, та прийняти законне та обґрунтоване рішення за наслідками розгляду рапорта ОСОБА_1 від 20.12.2024 про звільнення його з військової служби».
В іншій частині рішення Чернігівського окружного адміністративного суду від 19 травня 2025 року - залишити без змін.
Постанова набирає законної сили з дати її прийняття, є остаточною та оскарженню не підлягає крім випадків, передбачених п. 2 ч. 5 ст. 328 КАС України.

Головуючий суддя: М.І. Кобаль

Судді: О.М. Оксененко

Ю.К. Черпак

Повний текст виготовлено 13.05.2026 року