Провадження № 2/641/1653/2026 	Справа № 641/672/26 	

РІШЕННЯ
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ 
18 червня 2026 року          м. Харків
Слобідський районний суд міста Харкова в складі: 
 
головуючого  судді   Онупко М.Ю., 
 
за участю секретаря    Колєсніченко В.В.,
 
розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду в місті Харкові цивільну справу за позовом  ОСОБА_1 до державної установи «Качанівська виправна колонія (№ 54)» про стягнення моральної шкоди,-

В С Т А Н О В И В:

Позивач ОСОБА_1 звернулася до суду з позовною заявою державної установи «Качанівська виправна колонія (№ 54)» в якій просить стягнути з державної установи «Качанівська виправна колонія №54» (61124, м. Харків, пров.Вишневий,16, Код ЄДРПОУ 08564564) на користь ОСОБА_1 ( АДРЕСА_1 , Реєстраційний номер облікової картки платника податків – НОМЕР_1 ) моральну шкоду у розмірі 103 348,13 грн.
Позовні вимоги позивач обґрунтовує тим, що вона проходила службу в державній установі «Качанівська виправна колонія №54», та була звільнена зі служби наказом від 01.10.2021. Так Харківським окружним адміністративним судом видано виконавчий лист 17.02.2025 № 520/37644/23 про зобов`язання Державну установу «Качанівська виправна колонія №54» здійснити ОСОБА_1 перерахунок та виплату грошового забезпечення (з урахуванням раніше сплачених сум) за періоди: з 01.01.2020 року по 31.12.2020 року за механізмом множення розміру прожиткового мінімуму для працездатних осіб, встановленого Законом України від 14.11.2019 №294- IX "Про Державний бюджет України на 2020 рік" на 1 січня 2020 року, на відповідний тарифний коефіцієнт посадового окладу та окладу за військовим званням із перерахунком щомісячних додаткових видів грошового забезпечення та премії, з 01.01.2021 року по 01.10.2021 року за механізмом множення розміру прожиткового мінімуму для працездатних осіб, встановленого Законом України від 15.12.2020 №1082-IX "Про Державний бюджет України на 2021 рік" на 1 січня 2021 року, на відповідний тарифний коефіцієнт посадового окладу та окладу за військовим званням із перерахунком щомісячних додаткових видів грошового забезпечення та премії. Вказаний виконавчий лист подано на примусове виконання, та постановою від 26.02.2025 року відкрито виконавче провадження ВП № 77321887 по виконавчому листу №520/37644/23.
Крім того позивач вказала, що рішення по справі №520/37644/23, що примусово виконувалось у ВП № 77321887, повинно було бути виконано від дати відкриття виконавчого провадження 26.02.2025 року до 11.03.2025. Однак, відповідачем рішення виконано лише 28.12.2025 на суму 32055,90 грн., тобто відбулась затримка у виконанні рішення по справі №520/37644/23 на 208 робочих дні. Зазначеним зумовлено наявність підстав для відшкодування моральної шкоди, позаяк через порушення відповідачем принципу належного урядування у вигляді виконання рішення у справі №520/37644/23 з порушенням строків, передбачених ч. 6 ст. 26 Закону України «Про виконавче провадження» було порушено права позивача та легітимні очікування на своєчасне його виконання.
Посилаючись на вказані обставини, та враховуючи що, відповідач у добровільному порядку не виконав її вимоги, а тому позивач була вимушена звернутися до суду з позовом.
Ухвалою Слобідського районного суду міста Харкова від 10.02.2026 року було відкрито провадження по вищевказаній справі та справу призначено до розгляду за правилами спрощеного позовного провадження у судове засідання.
Позивач ОСОБА_1 до судового засідання не з`явилася, про день та час слухання справи повідомлялася у встановленому законом порядку, про причини своєї не явки суду не повідомила.
До судового засідання представник позивача Коломойцев М.М. не з`явився, надав до суду заяву про розгляд справи за його відсутності та відсутності позивача, позовні вимоги підтримав та просив задовольнити. 
В судове засідання представник відповідача ДУ «Качанівська виправна колонія (№ 54)» не з`явився, про день та час слухання справи повідомлявся у встановленому законом порядку, про причини своєї не явки суду не повідомив та відзив до суду не надав.
Дослідивши матеріали справи, докази в їх сукупності, суд приходить до наступного. 
Згідно зі ст. 2 ЦПК України завданням цивільного судочинства є справедливий, неупереджений та своєчасний розгляд і вирішення цивільних справ з метою захисту порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб, інтересів держави.
Відповідно до ст. 4, 5 ЦПК України кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи законних інтересів.
Здійснюючи правосуддя, суд захищає права, свободи та інтереси фізичних осіб, права та інтереси юридичних осіб, державні та суспільні інтереси у спосіб, визначений законом чи договором.
Відповідно до ч.1 ст. 13 ЦПК України суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідного до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках. 
Судом встановлено, що відповідно до витягу із наказу виконуючого обов`язки начальника державної установи «Качанівська виправна колонія (№ 54)» - начальника арештного дому полковника внутрішньої служби Ващенка Р.В. № 363/ОС-21 від 01.10.2021 року звільнено, відповідно до Закону України «Про Національну поліцію» за пунктом 7 частини 1 статті 77 (за власним бажанням) прапорщика внутрішньої служби  ОСОБА_1 , молодшого інспектора відділу нагляду і безпеки державної установи «Качанівська виправна колонія (№ 54)» 30.09.2021 року.
Постановою старшого державного виконавця Відділу примусового виконання рішень Управління забезпечити примусового виконання рішень у Харківській області Східного міжрегіонального управління Міністерства юстиції Баранової Я. від 26.02.2025 року ВП № 77321887 відкрито виконавче провадження з виконання виконавчого листа № 520/37644/23 виданого 17.02.2025 року Харківським окружним адміністративним судом, яким зобов`язано державну установу «Качанівська виправна колонія (№ 54)» здійснити ОСОБА_1 перерахунок та виплату грошового забезпечення (з урахуванням раніше сплачених сум) за періоди: - з 01.01.2020 року по 31.12.2020 року за механізмом множення розміру прожиткового мінімуму для працездатних осіб, встановленого Законом України від 14.11.2019 № 294-ІХ «Про державний бюджет України на 2020 рік» на 1 січня 2020 року, на відповідний тарифний коефіцієнт посадового окладу та окладу за військовим званням із перерахунком щомісячних додаткових видів грошового забезпечення та премії, - з 01.01.2021 року по 01.10.2021 року за механізмом множення розміру прожиткового мінімуму для працездатних осіб, встановленого Законом України від 15.12.2020 № 1082-ІХ «Про державний бюджет України на 2021 рік» на 1 січня 2021 року, на відповідний тарифний коефіцієнт посадового окладу та окладу за військовим званням із перерахунком щомісячних додаткових видів грошового забезпечення та премії.
Згідно до копії платіжної інструкції № 725 від 28.12.2025 року вбачається, що державною установою «Качанівська виправна колонія (№ 54)» на користь позивача ОСОБА_1 було сплачено грошову суму в розмірі 32 055,90 грн., в графі «Призначення платежу» зазначено: «Перерах.грош.забезп.за 2020-2021 рр., зг. рішення суду по справі № 520/37644/23 від 04.02.25р за позовом ОСОБА_1 на пластикові картки.».
Статтею 129-1 Конституції України передбачено, що суд ухвалює рішення іменем України. Судове рішення є обов`язковим до виконання.
За вимогами статті 1166 ЦК України майнова шкода, завдана неправомірними рішеннями, діями чи бездіяльністю особистим немайновим правам фізичної або юридичної особи, а також шкода, завдана майну фізичної або юридичної особи, відшкодовується в повному обсязі особою, яка її завдала. Особа, яка завдала шкоди, звільняється від її відшкодування, якщо вона доведе, що шкоди завдано не з її вини.
Отже для відшкодування шкоди за правилами статті 1166 ЦК необхідно довести такі факти: а) неправомірність поведінки особи, якою можна вважати будь-яку поведінку, внаслідок якої завдано шкоду, якщо завдавач шкоди не був уповноважений на такі дії; б) наявність шкоди, під якою слід розуміти втрату або пошкодження майна потерпілого та (або) позбавлення його особистого нематеріального права (життя, здоров`я тощо); в) причинний зв`язок між протиправною поведінкою та шкодою є обов`язковою умовою відповідальності та виражається в тому, що шкода має виступати об`єктивним наслідком поведінки завдавача шкоди; г) вина завдавача шкоди, за виключенням випадків, коли в силу прямої вказівки закону обов`язок відшкодування завданої шкоди покладається на відповідальну особу незалежно від вини.
Наявність всіх вищезазначених умов є обов`язковим для прийняття судом рішення про відшкодування завданої шкоди.
Відповідно до роз`яснень, які містяться у пункті 2 постанови Пленуму Верховного Суду України «Про практику розгляду судами цивільних справ за позовами про відшкодування шкоди» від 27 березня 1992 року № 6, розглядаючи позови про відшкодування шкоди, суди повинні мати на увазі, шкода підлягає відшкодуванню в повному обсязі особою, яка її заподіяла, за умови, що дії останньої були неправомірними, між ними і шкодою є безпосередній причинний зв`язок та є вина зазначеної особи.
Статтею 23 ЦК України встановлено право особи на відшкодування моральної шкоди, завданої внаслідок порушення її прав та законних інтересів. Відповідно до частини другої цієї статті моральна шкода полягає, зокрема у душевних стражданнях, яких фізична особа зазнала у зв`язку з протиправною поведінкою щодо неї самої, членів її сім`ї чи близьких родичів.
Під моральною шкодою слід розуміти втрати немайнового характеру внаслідок моральних чи фізичних страждань, або інших негативних явищ, заподіяних фізичній чи юридичній особі незаконними діями або бездіяльністю інших осіб.
Розмір відшкодування моральної (немайнової) шкоди суд визначає залежно від характеру та обсягу страждань (фізичних, душевних, психічних тощо), яких зазнав позивач, характеру немайнових втрат (їх тривалості, можливості відновлення тощо) та з урахуванням інших обставин. Зокрема, враховуються стан здоров`я потерпілого, тяжкість вимушених змін у його життєвих і виробничих стосунках, час та зусилля, необхідні для відновлення попереднього стану. При цьому суд має виходити із засад розумності, виваженості та справедливості.
Європейський суд з прав людини вказує, що оцінка моральної шкоди по своєму характеру є складним процесом, за винятком випадків коли сума компенсації встановлена законом (STANKOV v. BULGARIA, № 68490/01, § 62, ЄСПЛ, від 12 липня 2007 року).
Відповідно до пункту 5 постанови Пленуму Верховного Суду України «Про судову практику в справах про відшкодування моральної (немайнової) шкоди» від 31 травня 1995 № 4, відповідно до загальних підстав цивільно-правової відповідальності обов`язковому з`ясуванню при вирішенні спору про відшкодування моральної (немайнової) шкоди підлягають: наявність такої шкоди, протиправність діяння її заподіювача, наявність причинного зв`язку між шкодою і протиправним діянням заподіювача та вини останнього в її заподіянні. Суд, зокрема, повинен з`ясувати, чим підтверджується факт заподіяння позивачеві моральних чи фізичних страждань або втрат немайнового характеру, за яких обставин чи якими діями (бездіяльністю) вони заподіяні, в якій грошовій сумі чи в якій матеріальній формі позивач оцінює заподіяну йому шкоду та з чого він при цьому виходить, а також інші обставини, що мають значення для вирішення спору.
Загальні підстави відповідальності за завдану моральну шкоду передбачені нормами статті 1167 ЦК України, відповідно до яких моральна шкода, завдана фізичній або юридичній особі неправомірними рішеннями, діями чи бездіяльністю, відшкодовується особою, яка її завдала, за наявності її вини, крім випадків, встановлених частиною другою цієї статті.
Спеціальні підстави відповідальності за шкоду, завдану незаконними рішеннями, дією чи бездіяльністю органу державної влади, органу влади Автономної Республіки Крим або органу місцевого самоврядування та посадової або службової особи вказаних органів при здійсненні ними своїх повноважень, визначені статями 1173 та 1174 ЦК України відповідно.
Суд, зокрема, повинен з`ясувати, чим підтверджується факт заподіяння позивачеві моральних чи фізичних страждань або втрат немайнового характеру, за яких обставин чи якими діями (бездіяльністю) вони заподіяні, в якій грошовій сумі чи в якій матеріальній формі позивач оцінює заподіяну йому шкоду та з чого він при цьому виходить, а також інші обставини, що мають значення для вирішення спору.
Слід зазначити, що презумпція наявності моральної шкоди законодавством не передбачена. Наявність моральної шкоди не визнана прямим наслідком кожної протиправної поведінки. А така презумпція має визначатися лише законом. Тому діє ст. 81 ЦПК України про загальний розподіл тягаря доказування.
Отже, право на відшкодування моральної шкоди за нормами чинного законодавства не є матеріальною гарантією, оскільки жоден закон не встановлює імперативний обов`язок компенсації. Зазначене право на відшкодування це процесуальна можливість довести наявність шкоди, визначити її розмір та отримати через судовий розгляд цього питання відповідну компенсацію.
У позовній заяві позивач просила стягнути моральну шкоду, посилаючись на затримку у виконанні рішення суду, чим відповідач завдав позивачу моральну шкоду, яка виразилась у психологічному дискомфорті, порушенні душевної рівноваги, вираженої у почуттях розпачу, тривоги, дратівливості, у почуттях страху.
Однак, позивачем не надано будь яких доказів на підтвердженнязавданої йому діями відповідача моральної шкоди та причинного зв`язку між протиправною поведінкою особи яка завдала моральної шкоди та її результатом - моральною шкодою.
Так в матеріалах справи відсутні докази на підтвердження порушення особистих немайнових прав позивача, завдання шкоди її здоров`ю, душевних страждань, вимушених змін в житті, а отже заподіяння їй внаслідок неправомірних дій відповідача моральної шкоди. 
Тобто, матеріали справи не містять доказів достатніх для доведення усіх складових деліктної відповідальності на підставі чого можна було б встановити наявність факту заподіяння діями чи бездіяльністю відповідача позивачу моральної шкоди.
У разі встановлення конкретної особи, яка завдала шкоди, відбувається розподіл тягаря доказування: позивач повинен довести наявність шкоди та причинний зв`язок; відповідач доводить відсутність протиправності та вини (див. постанову Верховного Суду у складі колегії суддів Другої судової палати Касаційного цивільного суду від 13 липня 2022 року в справі № 753/15095/17 (провадження № 61-16500св20).
Згідно до ч. ч. 1, 2 ст. 76 ЦПК України, доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи. Ці дані встановлюються такими засобами: 1) письмовими, речовими і електронними доказами; 2) висновками експертів; 3) показаннями свідків.
Відповідно до ч. 1 ст. 81 ЦПК України, кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом.
Статтею 89 ЦПК України визначено, що суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Жодні докази не мають для суду заздалегідь встановленої сили. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності.
Як зазначає Європейський суд з прав людини в своїй усталеній практиці, яка відображає принцип, пов`язаний з належним здійсненням правосуддя, у рішеннях судів та інших органів з вирішення спорів мають бути належним чином зазначені підстави, на яких вони ґрунтуються. Хоча п.1 ст.6 Конвенції зобов`язує суди обґрунтовувати свої рішення, його не можна тлумачити як такий, що вимагає детальної відповіді на кожен аргумент. Міра, до якої суд має виконати обов`язок щодо обґрунтування рішення, може бути різною в залежності від характеру рішення (SERYAVIN AND OTHERS v. UKRAINE, № 4909/04, § 58, ЄСПЛ, від 10 лютого 2010 року).
Разом з тим, матеріали справи не містять належних і допустимих доказів того, що  ОСОБА_1  державною установою «Качанівська виправна колонія (№ 54)» завдано моральну шкоду та наявність причинного зв`язку між цією шкодою та діями відповідача, а також її реальний розмір.
Враховуючи вищенаведене, суд приходить до висновку, що позовні вимоги про стягнення з відповідача моральної шкоди є необґрунтованими та задоволенню не підлягають.
Керуючись ст. 2, 12, 76-81, 258, 259, 263-265 ЦПК України, ст. 16, 23, 1166, 1167 ЦК України, суд

В И Р І Ш И В :

Позовну заяву  ОСОБА_1 до державної установи «Качанівська виправна колонія (№ 54)» про стягнення моральної шкоди – залишити без задоволення.
Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, а якщо апеляційну скаргу подано- після закінчення апеляційного провадження.
Апеляційна скарга на рішення суду подається до Харківського апеляційного суду протягом 30 днів з дня його проголошення, а у разі його ухвалення за відсутності учасників справи - в той же строк з дня складення повного судового рішення.
Учасник справи, якому повне рішення суду не було вручене у день його проголошення або складення, має право на поновлення пропущеного строку на апеляційне оскарження протягом тридцяти днів з дня вручення йому повного рішення суду.
Повний текст рішення виготовлено 22.06.2026 року.

Суддя М.Ю.Онупко