Золотоніський міськрайонний суд Черкаської області

РІШЕННЯ
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

Справа № 695/4497/23 
номер провадження 2/695/1083/26

27 квітня 2026 року м. Золотоноша

Золотоніський міськрайонний суд Черкаської області в складі:
головуючого – судді Середи Л.В.
за участю секретаря судового засідання – Оніщенко Н.В.,
розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду цивільну справу за позовом Товариства з обмеженою відповідальністю «Укр Кредит Фінанс» до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості за кредитним договором, 
ВСТАНОВИВ: 
ТОВ «Укр Кредит Фінанс» звернувся до суду з позовом до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості за кредитним договором №1052-7733 від 16.02.2022 року сумі 36 000.00 грн. 
Позовні вимоги мотивовані тим, що 16.02.2022 між ТОВ «Укр Кредит Фінанс» та ОСОБА_1 укладено договір про відкриття кредитної лінії № 1052-7733, за умовами якого відповідачу було надано споживчий кредит в сумі 5000.00 грн, строком на 300 днів, з процентною ставкою (зниженою) - 2,00 % в день та з процентною ставкою (стандартною) - 3,00 % в день. Зазначений договір було укладено у вигляді електронного документу, шляхом підписанням відповідачем одноразовим ідентифікатором. 
Позивач виконав взяті на себе зобов`язання в повному обсязі, надавши відповідачу кредит шляхом перерахування коштів на картковий рахунок, вказаний відповідачем, відповідно до умов укладеного кредитного договору. Однак, відповідач не виконував належним чином свої зобов`язання за зазначеним договором, не сплачував платежі у встановленому договором розмірі та строк, у зв`язку з чим станом на 10.10.2023 утворилася заборгованість в сумі 36 000,00 грн., з яких 5000.00 грн - прострочена заборгованість за кредитом, 31 000.00 грн - прострочена заборгованість за нарахованими процентами. 
Враховуючи викладене вище, позивач просить суд стягнути з відповідача вказану заборгованість за кредитним договором та судові витрати у розмірі 2147.20 грн.
Ухвалою судді Золотоніського міськрайонного суду Черкаської області від 29.11.2023 відкрито провадження у справі за правилами спрощеного позовного провадження та вирішено справу розглядати з повідомленням (викликом) сторін.
Заочним рішенням суду від 05.06.2024 позовні вимоги були задоволені, стягнуто із відповідача на користь позивача заявлену суму вимог, а також витрати по оплаті судового збору.
Ухвалою від 02.12.2025 за клопотанням відповідача вказане заочне рішення скасовано, справу призначено до розгляду за правилами спрощеного позовного провадження з викликом сторін.
Представник ТОВ «Укр Кредит Фінанс» у судове засідання не з`явився, подавши клопотання про розгляд справи за його відсутності. У запереченнях на заяву про перегляд заочного рішення позивач наголосив, що відповідач був належним чином ознайомлений з умовами договору та підтвердив свою згоду, підписавши документ за допомогою одноразового ідентифікатора. Такий спосіб підписання, згідно із законодавством, свідчить про повне прийняття стороною умов правочину. Позивач зазначив, що відомості про операції за картковим рахунком відповідача становлять банківську таємницю, тому він обмежений у можливості надати виписку безпосередньо. Водночас відповідач не позбавлений права самостійно надати суду докази руху коштів. Факт виконання позивачем зобов`язань щодо надання кредиту підтверджується наявною у матеріалах справи довідкою ТОВ «ФК «Контрактовий дім», що є належним та допустимим доказом. При оформленні кредиту відповідач самостійно обрав параметри позики, зокрема графік сплати відсотків. Нараховані проценти повністю відповідають умовам договору та погодженому сторонами розрахунку. Позивач також підкреслив, що нарахування відсотків було припинено одразу після закінчення строку кредитування, що чітко відображено у деталізованому розрахунку заборгованості. У зв`язку з невиконанням відповідачем взятих на себе зобов`язань, позивач вважає вимоги щодо стягнення боргу обґрунтованими.
Представник відповідача у судове засідання не з`явився, подавши заяву про розгляд справи за його відсутності та письмові пояснення, у яких просив врахувати таке: у матеріалах справи відсутні належні докази перерахування відповідачу 5000 грн, оскільки довідка ТОВ «ФК «Контрактовий дім» складена заінтересованою особою (контрагентом позивача) і відображає лише операції у внутрішній системі обліку, а не факт зарахування коштів на банківський рахунок відповідача. Оскільки позивач є професійним учасником ринку фінансових послуг, а відповідач перебуває у слабшому становищі, останній не повинен діяти собі на шкоду та заповнювати прогалини в доказовій базі позивача, який мав змогу, але не заявив клопотання про витребування належних доказів. Крім того, посилаючись на п. 5 ч. 3 ст. 18 ЗУ «Про захист прав споживачів» та правові висновки Верховного Суду у постанові від 12.02.2025 у справі №679/1103/23, представник вказав на непропорційність нарахованих відсотків і просив у разі задоволення позову зменшити їхній розмір до 50% від вартості кредиту, тобто до 2 500 грн.
За вказаних обставин, враховуючи заяви представників сторін про розгляд справи за їх відсутності, суд вирішує спір на підставі наявних у справі матеріалів.
Відповідно до ч. 2 ст. 247 ЦПК України фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснювалось.
Дослідивши письмові матеріали справи та докази в їх сукупності, на підставі повного, об`єктивного та всебічного дослідження, суд встановив наступні обставини та відповідні ним правовідносини.
Судом встановлено, що 16.02.2022 між ТОВ «Укр Кредит Фінанс» та ОСОБА_1 укладено договір про відкриття кредитної лінії № 1052-7733 у вигляді електронного документа, згідно якого відповідач отримав кредит в розмірі 5000.00 грн (п. 2.3, п. 4.1 Договору) строком кредитування 300 днів (п. 4.8 Договору), заявленим строком кредитування (базовим періодом) 14 днів (п. 4.4 Договору), зі сплатою зниженої процентної ставки - 2,00 % в день (п. 4.6 Договору), останній календарний день першого базового періоду – 01.03.2022р. (п. 5.3.1 Договору), стандартна процентна ставка - 3,00 % в день (п. 4.6 Договору), дата повернення кредиту – 13.12.2022 (п. 4.8 Договору).
Також у вказаному договорі вказані персональні дані позичальника, а саме серія та номер паспорта, місця проживання, ідентифікаційний номер, електронна адреса, номер електронного платіжного засобу, тощо.
Зазначений кредитний договір укладений з використанням інформаційно-телекомунікаційної системи - веб-сайту ТОВ «Укр Кредит Фінанс» (https://credos.com.ua), який є сукупністю інформаційних та телекомунікаційних систем ТОВ «Укр Кредит Фінанс» (кредитодавця), в рамках якої реалізуються технології обробки інформації з використанням технічних і програмних засобів і які у процесі обробки інформації діють як єдине ціле. З договору вбачається, що ОСОБА_1 підписав його електронним підписом з використанням одноразового ідентифікатору (номер пароля) А418.
Також до матеріалів справи додано паспорт споживчого кредиту, який також підписано позичальником шляхом проставлення одноразового ідентифікатора А418 та в якому, серед іншого, вказано, що реальна річна процентна ставка , відсотків річних складає 1 139 965,00%.
Згідно довідки позивача про перерахування суми кредиту №1052-7733 від 16.02.2022р. ОСОБА_1 , видача коштів за вказаним кредитним договором здійснювалася за допомогою системи EasyPay, платіж 1066447088, № платіжної картки НОМЕР_1 .
Як вбачається з довідки, наданої ТОВ «ФК «Контрактовий дім», яка входить до групи компаній під брендом EasyPay, тобто електронної платіжної системи, що допомагає переказувати гроші й оплачувати послуги онлайн, на підставі договору №1052-7733 на картку № НОМЕР_1 було здійснено перерахування кредитних коштів у сумі 5000.00 грн.
На підтвердження розміру заявлених позовних вимог позивачем надано розрахунок заборгованості за договором № 1052-7733 від 16.02.2022 року, укладеним із позичальником ОСОБА_1 ..
Згідно із наданим розрахунком, загальна заборгованість відповідача становить 36 000,00 грн, яка складається з: основного боргу (тіло кредиту) – 5 000,00 грн; заборгованості за відсотками – 31 000,00 грн..
Описуючи структуру нарахування процентів, позивач зазначає, що загальна кількість днів користування кредитом становить 602 дні, а нарахування здійснювалось за диференційованими ставками у такому порядку: за ставкою 0,0% – 362 дні; за ставкою 2,0% – 100 днів; за ставкою 3,0% – 140 днів.
Наведений позивачем розрахунок відповідачем не оспорений, контр розрахунок відповідачем не подано.
Оцінюючи вказані докази суд зазначає наступне.
В основі договірних відносин лежить свобода договору (ст. 6, 627 ЦК України), згідно з якою сторони вільні у виборі форми та умов правочину. Договір вважається укладеним, якщо сторони досягли згоди з усіх істотних умов (ст. 638 ЦК України). Для кредитного договору (ст. 1054 ЦК України) обов`язковою є письмова форма (ст. 1055 ЦК України), проте законодавство України визнає електронну форму правочину. Зокрема, договір, укладений за допомогою інформаційно-телекомунікаційних систем, за згодою сторін вважається укладеним у письмовій формі (абз. 2 ч. 2 ст. 639 ЦК України; ст. 207 ЦК України). 
Згідно зі статтею 3 Закону України «Про електронну комерцію», електронний договір — це домовленість, оформлена в електронній формі, яка прирівнюється до договору, укладеного у письмовій формі, якщо він підписаний у порядку, визначеному статтею 12 цього Закону.
Момент укладення електронного договору настає з моменту одержання особою, яка направила пропозицію, відповіді про її прийняття (акцепт) (ч. 3 ст. 11 ЗУ «Про електронну комерцію»). Акцепт може бути наданий, зокрема, шляхом заповнення формуляра заяви або вчиненням дій, що вважаються прийняттям пропозиції, якщо це чітко роз`яснено. Ключовим механізмом підписання електронних правочинів є використання електронного підпису одноразовим ідентифікатором (ст. 12 ЗУ «Про електронну комерцію»). Одноразовий ідентифікатор – це алфавітно-цифрова послідовність, яку особа отримує під час реєстрації та приєднує до електронного повідомлення, що свідчить про волевиявлення на укладення договору.
Верховний Суд у справі №561/77/19 від 16.12.2020 року зазначив: «Якщо сторони домовилися укласти договір у певній формі, він вважається укладеним з моменту надання йому цієї форми, навіть якщо законом ця форма для даного виду договорів не вимагалася (частина 2 статті 639 ЦК України.) Абзац 2 частини 2 статті 639 ЦК України передбачає, що договір, укладений за допомогою інформаційно-телекомунікаційних систем за згодою обох сторін вважається укладеним у письмовій формі. Аналізуючи викладене, слід дійти висновку, що будь-який вид договору, який укладається на підставі Цивільного або Господарського кодексів України, може мати електронну форму. Договір, укладений в електронній формі, є таким, що укладений у письмовому вигляді (ст. 205, 207 ЦК України). Особливості укладення кредитного договору в електронному вигляді визначені Законом України «Про електронну комерцію». Електронний договір, укладений шляхом обміну електронними повідомленнями, підписаний у порядку, визначеному статті 12 цього Закону, вважається таким, що за правовими наслідками прирівнюється до договору, укладеного у письмовій формі».
Аналогічні висновки викладені у постановах Верховного Суду від 09 вересня 2020 року у справі №732/670/19, від 23 березня 2020 року у справі №404/502/18, від 07 жовтня 2020 року у справі №127/33824/19.
Наданий кредитний договір є належним чином укладеним відповідно до чинного законодавства, оскільки містить одноразовий ідентифікатор як підтвердження акцепту. Факт ідентифікації відповідача підтверджується тим, що персональні дані боржника могли бути надані виключно самим боржником при реєстрації в інформаційно-телекомунікаційній системі кредитора та оформленні заявки. Це свідчить про усвідомлене волевиявлення відповідача на укладення правочину. 
У постанові Верховного Суду від 07.10.2020 по справі № 127/33824/19 зроблено правовий висновок, що без отримання листа на адресу електронної пошти та/або смс-повідомлення, без здійснення входу на сайт товариства за допомогою логіна особистого кабінету і пароля особистого кабінету кредитний договір між позивачем та відповідачем не був би укладений. Сторони досягли згоди щодо усіх істотних умов правочину, а кредитні кошти не були б перераховані відповідачу.
Аналогічні за змістом висновки містяться і в постановах Верховного Суду від 09 вересня 2020 року у справі №732/670/19, від 10 червня 2021 року у справі №234/7159/20, від 12 серпня 2022 року у справі №234/7297/20, від 09 лютого 2023 року у справі №640/7029/19.
Цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності, і кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається (ст.ст. 12, 81 ЦПК України). 
Судом встановлено, що відповідачем не надано належних та допустимих доказів, які б спростовували факт укладення кредитного договору або отримання коштів відповідачем. 
Судом встановлено, що відповідачем не надано належних та допустимих доказів, які б спростовували факт укладення кредитного договору або отримання коштів відповідачем.
Заперечуючи проти позову, відповідач посилався на те, що надані позивачем довідки ТОВ «ФК «Контрактовий дім» є внутрішніми документами заінтересованих осіб, які не підтверджують фактичного зарахування коштів на його рахунок, а обов`язок доведення цього факту шляхом надання банківської виписки покладається виключно на позивача.
Згідно з принципом змагальності сторін (ст. 12 ЦПК України) та обов`язком доказування (ст. 81 ЦПК України), кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень. Суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі матеріалів (ст. 89 ЦПК України). Надана позивачем довідка про перерахування суми кредиту та фінансовий звіт торговця є стандартними документами, що фіксують проведення безготівкових транзакцій в електронній комерції через платіжних посередників.
Велика Палата Верховного Суду, наголошуючи на необхідності застосування передбачених процесуальним законом стандартів доказування, зазначила, що принцип змагальності забезпечує повноту дослідження обставин справи. Зокрема, цей принцип передбачає покладення тягаря доказування на сторони. Водночас цей принцип не створює для суду обов`язок вважати доведеною та встановленою обставину, про яку стверджує сторона. Таку обставину треба доказувати таким чином, аби реалізувати стандарт більшої переконливості, за яким висновок про існування стверджуваної обставини з урахуванням поданих доказів видається вірогіднішим, ніж протилежний. Тобто певна обставина не може вважатися доведеною, допоки інша сторона її не спростує (концепція негативного доказу), оскільки за такого підходу принцип змагальності втрачає сенс (пункт 81 постанови Великої Палати Верховного Суду від 18 березня 2020 року у справі №129/1033/13-ц).
У такій категорії справ встановленню підлягають обставини, що беззаперечно свідчитимуть, що відповідач не отримував кредитних коштів. І якщо такі кошти кредитодавцями мали бути перераховані на визначений у договорі картковий рахунок, то єдиним безспірним доказом може бути виписка по картковому рахунку, з якої можливо встановити відсутність або наявність певної банківської операції. І якщо сторона заперечує отримання коштів і має можливість подати такі докази, то тягар доказування таких обставин покладається саме на цю сторону.
У свою чергу відповідач, зазначаючи про «високу ймовірність помилковості чи відхилення транзакції» платіжною системою, висловив суто суб`єктивні припущення, які не підтверджені жодним доказом. Будучи повноцінним та рівноправним учасником судового процесу, відповідач не виявив належної процесуальної активності: він не надав власної виписки з банківського рахунку (картки), яка б свідчила про відсутність чи повернення вказаного платежу, не надав контррозрахунку заборгованості, а також не заперечував факт приналежності йому платіжної картки, реквізити якої вказані в договорі та на яку перераховувались кошти. Окрім цього, відповідач не був позбавлений права самостійно звернутися до банківської установи за підтвердженням відсутності транзакцій або заявити клопотання перед судом про витребування відповідних відомостей від банку-емітента, якщо самостійне отримання таких доказів викликало труднощі, проте вказаними процесуальними правами не скористався.
За таких обставин, оцінюючи сукупність зібраних у справі доказів, суд приходить до висновку, що факт укладення кредитного договору та отримання відповідачем коштів у розмірі 5 000.00 грн. є доведеним.
Вирішуючи питання розміру заборгованості, суд зазначає наступне.
Відповідно до ч. 1 ст. 1048 ЦК України позикодавець має право на одержання від позичальника процентів від суми позики, якщо інше не встановлено договором або законом. Розмір і порядок одержання процентів встановлюються договором. Якщо договором не встановлений розмір процентів, їх розмір визначається на рівні облікової ставки Національного банку України. У разі відсутності іншої домовленості сторін проценти виплачуються щомісяця до дня повернення позики.
Відповідно до пункту 5 частини третьої статті 18 Закону України «Про захист прав споживачів» несправедливими є, зокрема, умови договору про встановлення вимоги щодо сплати споживачем непропорційно великої суми компенсації (понад п`ятдесят відсотків вартості продукції) у разі невиконання ним зобов`язань за договором.
Під час стягнення заявленої позивачем заборгованості необхідно керуватись чітко обумовленими між контрагентами кредитного договору умовами, а не іншими умовами, які дають змогу кредитодавцю вийти за межі узгодженого строку та нарахувати непропорційно велику суму компенсації, оскільки така непропорційно велика сума компенсації не відповідає засадам справедливості, добросовісності, розумності як складовим елементам загального конституційного принципу верховенства права.
Отже, вимога про нарахування та сплату відсотків, які є явно завищеними, не відповідає передбаченим у частині третій статті 509, частинах першій, другій статті 627 ЦК України засадам справедливості, добросовісності, розумності як складовим елементам загального конституційного принципу верховенства права.
Наявність у кредитора можливості стягувати із споживача надмірні грошові суми відсотків спотворює їх дійсне правове призначення, оскільки із засобу розумного стимулювання боржника виконувати основне грошове зобов`язання проценти перетворюється на несправедливо непомірний тягар для споживача та джерело отримання невиправданих додаткових прибутків кредитором.
Позивач як фінансова установа, скориставшись необізнаністю позичальника, діючи із порушенням звичаїв ділового обороту та порушуючи при цьому норми і вимоги чинного законодавства, спонукав у такий спосіб позичальника на укладення договору позики на вкрай невигідних для нього умовах, які відповідач не міг оцінити належно.
Необхідно зазначити, що з огляду на приписи частини четвертої статті 42 Конституції України участь у договорі споживача як слабкої сторони, яка підлягає особливому правовому захисту у відповідних правовідносинах, звужує дію принципу рівності учасників цивільно-правових відносин та свободи договору, зокрема у договорах про надання споживчого кредиту щодо сплати споживачем непропорційно великих відсотків за прострочення повернення кредиту.
Вказане узгоджується із положеннями Резолюції Генеральної Асамблеї ООН від 09 квітня 1985 року № 39/248 "Керівні принципи для захисту інтересів споживачів", в якій зазначено, що, визнаючи, що споживачі нерідко перебувають у нерівному становищі з точки зору економічних умов, рівня освіти та купівельної спроможності, принципи захисту інтересів споживачів мають, зокрема, за мету сприяти країнам у боротьбі зі шкідливою діловою практикою усіх підприємств на національному та міжнародному рівнях, яка негативно позначається на споживачах.
Межі дії принципу свободи договору визначаються законодавством з урахуванням критеріїв справедливості, добросовісності, пропорційності і розумності. При цьому держава має підтримувати на засадах пропорційності розумний баланс між публічним інтересом ефективного перерозподілу грошових накопичень, комерційними інтересами банків щодо отримання справедливого прибутку від кредитування і правами та охоронюваними законом інтересами споживачів їх кредитних послуг (пункт 3 мотивувальної частини Рішення Конституційного Суду України від 10 листопада 2011 року N 15-рп/2011 у справі про захист прав споживачів кредитних послуг).
У Рішенні від 11 липня 2013 року N 7-рп/2013 Конституційний Суд України дійшов висновку, що умови договору споживчого кредиту, його укладання та виконання повинні підпорядковуватися таким засадам, згідно з якими особа споживача вважається слабкою стороною у договорі та підлягає особливому правовому захисту з урахуванням принципів справедливості, добросовісності і розумності. Виконання державою конституційно-правового обов`язку щодо захисту прав споживачів вимагає від неї спеціального законодавчого врегулювання питань, пов`язаних із забезпеченням дії зазначених принципів у відносинах споживчого кредитування, зокрема, щодо встановлення справедливого розміру неустойки за прострочення виконання грошових зобов`язань позичальниками - фізичними особами.
Аналогічний правовий висновок міститься у постанові Верховного Суду від 07 жовтня 2020 року у справі № 132/1006/19, від 12 лютого 2025 року у справі № 679/1103/23.
Відповідно до постанови Великої Палати Верховного Суду від 18 березня 2020 року у справі № 902/417/18, якщо відповідальність боржника перед кредитором за неналежне виконання обов`язку щодо своєчасного розрахунку не обмежена жодними межами, а залежить виключно від встановлених договором процентів (штрафу, пені, річних відсотків), то за певних обставин обсяг відповідальності може бути нерозумним з огляду на його непропорційність наслідкам правопорушення.
Також у цій постанові зазначено, що з огляду на наведені мотиви про компенсаційний характер заходів відповідальності у цивільному праві, Велика Палата Верховного Суду дійшла висновку, що, керуючись принципами розумності, справедливості та пропорційності, суд за певних умов може зменшити загальний розмір як неустойки, штрафу, так і процентів річних, як відповідальності за прострочення грошового зобов`язання.
Відсутність позову про визнання недійсним договору про відкриття кредитної лінії не є перешкодою для врахування інтересів відповідача у справі з метою дотримання вимог щодо всебічності, повноти й об`єктивності з`ясування обставин справи та оцінки доказів (див. постанову Верховного Суду від 12 лютого 2025 року у справі № 679/1103/23).
Як вже зазначалось, розмір заборгованості за договором №1052-7733 від 16.02.2022 року, за тілом кредиту – 5000.00 грн, заборгованість за процентами – 31 000.00 грн. Тобто, заборгованість за відсотками більш ніж у шість разів перевищує заборгованість за основним боргом.
З огляду на очевидну неспівмірність заявлених до стягнення відсотків за користування кредитними коштами, та враховуючи, що не є справедливим, коли наслідки невиконання боржником зобов`язання вочевидь більш вигідні для кредитора, ніж належне виконання такого зобов`язання, суд вважає за можливе зменшити заявлений позивачем до стягнення розмір відсотків за користування кредитними коштами до розміру основного боргу та стягнути з відповідача на користь позивача відсотки за договором №1052-7733 від 16.02.2022 року у розмірі 5000 грн.
Інше не відповідало б принципам справедливості, розумності і пропорційності.
З огляду на наведене, суд приходить до висновку, що з відповідача на користь позивача підлягає стягненню заборгованість за кредитним договором №1052-7733 від 16.02.2022 року у розмірі 5000.00 грн - заборгованість за основним зобов`язанням (за тілом кредиту), 5000.00 - заборгованість за процентами.
Відповідно до вимог ст. 141 ЦПК України, судовий збір покладається на сторін пропорційно розміру задоволених позовних вимог. Оскільки позовні вимоги у розмірі 36 000,00 грн задоволено частково (на суму 10 000,00 грн, що становить 27,78% від заявленої суми позову), з відповідача на користь позивача підлягає стягненню судовий збір пропорційно до розміру задоволених вимог у сумі 596,44 грн. Інша частина судового збору залишається за позивачем.
Керуючись ст.ст. 259, 263-265, 280-284, 354, 355 ЦПК України, суд
ВИРІШИВ:
Позов Товариства з обмеженою відповідальністю «Укр Кредит Фінанс» до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості за кредитним договором – задовольнити частково.
Стягнути з ОСОБА_1 , ( ІНФОРМАЦІЯ_1 , РНОКПП НОМЕР_2 ) на користь Товариства з обмеженою відповідальністю «Укр Кредит Фінанс» (код ЄДРПОУ 38548598, місцезнаходження: бульвар Л. Українки, 26, офіс 407, м. Київ, 01133) заборгованість за кредитним договором №1052-7733 від 16.02.2022 в розмірі 10 000 (десять тисяч) гривень.
У задоволенні решти вимог – відмовити.
Стягнути з ОСОБА_1 на користь Товариства з обмеженою відповідальністю «Укр Кредит Фінанс» витрати позивача по оплаті судового збору у розмірі 596 (п`ятсот дев`яносто шість) гривень 44 коп.
Рішення може бути оскаржено до Черкаського апеляційного суду протягом тридцяти днів з дня його проголошення. Учасник справи, якому повне рішення суду не було вручено у день його проголошення або складення, має право на поновлення пропущеного строку на апеляційне оскарження, якщо апеляційна скарга подана протягом тридцяти днів з дня вручення йому повного рішення суду.
Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Суддя        Середа Л.В.