ПОСТАНОВА
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

12 травня 2026 року 
м. Київ

справа № 766/1979/22
провадження № 61-12872св25

Верховний Суд у складі колегії суддів Першої судової палати Касаційного цивільного суду: Гулейкова І. Ю. (суддя-доповідач), Лідовця Р. А., Луспеника Д. Д.,

учасники справи:
позивач - ОСОБА_1 ,
відповідачі: Херсонська міська рада, Виконавчий комітет Херсонської міської ради,
розглянув у попередньому судовому засіданні у порядку письмового провадження касаційну скаргу ОСОБА_1 , в інтересах якого діє адвокат Лесечко Микола Володимирович, на рішення Херсонського міського суду Херсонської області від 06 серпня 2025 року у складі судді Булах Є. М. та постанову Херсонського апеляційного суду від 01 жовтня 2025 року у складі колегії суддів: Базіль Л. В., Бездрабко В. О., Радченка С. В.,
ВСТАНОВИВ:
Короткий зміст позовних вимог 
У лютому 2022 року ОСОБА_1 звернувся до суду з позовом до Херсонської міської ради, Виконавчого комітету Херсонської міської ради про зобов`язання надати житло. 
Позовні вимоги обґрунтовано тим, що він є учасником антитерористичної операції на сході України та Операції об`єднаних сил, має статус учасника війни та є особою з інвалідністю ІІІ групи внаслідок війни і має пільги, передбачені Законом України «Про статус ветеранів війни, гарантії їх соціального захисту» від 22 жовтня 1993 року № 3551-ХII (далі - Закон № 3553-ХII), зокрема й на позачергове забезпечення житлом як особа, що потребує поліпшення житлових умов, у тому числі за рахунок жилої площі, що передається міністерствами, іншими центральними органами виконавчої влади, підприємствами та організаціями у розпорядження місцевих рад та державних адміністрацій. 
На підставі рішення виконавчого комітету Херсонської міської ради 
від 21 листопада 2018 року № 360 та з згідно з довідкою управління обліку, розподілу та приватизації житла від 24 лютого 2021 року № 9 він перебуває у списку квартирного обліку для покращення житлових умов у пільговій черзі за № 44 зі складом сім`ї - одна особа.
Посилаючись на те, що на порушення пункту 18 частини першої статті 13 Закону № 3553-ХII відповідачі не забезпечили його жилою площею протягом двох років з дня взяття на квартирний облік, позивач просив суд зобов`язати відповідачів вчинити дії щодо розподілу житла та надати йому як особі з інвалідністю внаслідок війни ІІІ групи житлове приміщення відповідно до встановлених санітарних та технічних норм з урахуванням кількості членів сім`ї.
Короткий зміст судових рішень
Рішенням Херсонського міського суду Херсонської області від 06 серпня 2025 року, залишеним без змін постановою Херсонського апеляційного суду від 01 жовтня 2025 року у задоволенні позовних вимог ОСОБА_1 відмовлено.
Вирішуючи позовні вимоги, суд першої інстанції, з яким погодився апеляційний суд, виходив з того, що ОСОБА_1 перебуває у черзі в м. Херсоні на отримання житла за категорією обліку «особа з інвалідністю внаслідок війни» за № 44, а тому надання позивачу переважного права на отримання житла раніше осіб, які за часом взяття на облік у цьому списку йому передують, призведе до порушення законних прав таких осіб.
Водночас суд урахував, що у 2018 році позивач отримав у користування житлове приміщення № АДРЕСА_1 у м. Херсоні. 
Короткий зміст та узагальнені доводи касаційної скарги, позиція інших учасників справи 
У жовтні 2025 року ОСОБА_1 , в інтересах якого діє адвокат Лесечко М. В., звернувся до Верховного Суду з касаційною скаргою на рішення Херсонського міського суду Херсонської області від 06 серпня 2025 року та постанову Херсонського апеляційного суду від 01 жовтня 2025 року в якій, посилаючись на неправильне застосування судами попередніх інстанцій норм матеріального права та порушення норм процесуального права просить оскаржувані судові рішення скасувати та ухвалити нове судове рішення про задоволенні його позовних вимог.

Як на підставу касаційного оскарженнязаявник посилається на необхідність відступлення від висновку щодо застосування норм права у подібних правовідносинах, викладеного у постанові Верховного Суду та застосованого судом апеляційної інстанції в оскаржуваному судовому рішенні (пункт 2 частини другої статті 389 Цивільного процесуального кодексу України).
Посилається на те, що на порушення норм процесуального права суди попередніх інстанцій належно не дослідили зібрані у справі докази. 
Касаційна скарга обґрунтована тим, що вирішуючи позовні вимоги, суд першої інстанції, з яким погодився апеляційний суд. помилково застосував до спірних правовідносин статтю 43 Житлового кодексу України (назва Кодексу в редакції Закону України від 21 квітня 2022 року № 2215-IX «Про дерадянізацію законодавства України» (далі - ЖК України)), зазначивши, що надання позивачу житла порушить права інших осіб. Водночас суди не врахували положень Конституції України, Закону № 3553-ХII, рішення Конституційного Суду України від 20 грудня 2019 року у справі № 12-р/2019 за конституційним поданням 49 народних депутатів України щодо відповідності Конституції України (конституційності) положень частини другої статті 135 ЖК Української РСР.
Суди попередніх інстанцій урахували висновки Верховного Суду, викладені у постановах від 12 березня 2018 року у справі № 676/1707/17-ц, від 30 січня 2020 року у справі № 335/3599/18, від 24 лютого 2020 року у справі № 725/3605/19, від 03 квітня 2020 року у справі № 344/8248/17-ц, від 22 травня 2020 року у справі № 522/16805/17, від 28 січня 2021 року у справі № 328/1568/19, від 05 квітня 2023 року у справі № 753/8162/21.
Водночас існує необхідність відступлення від указаних висновків Верховного Суду, оскільки в Україні сформувалася несправедлива та неефективна судова практика стосовно осіб з інвалідністю внаслідок війни, яка не враховує змін, які відбуваються у суспільстві. 
Тривалий збройний конфлікт створив суспільний запит на справедливість стосовно захисників України та, відповідно, призвів до необхідності створення ряду механізмів соціального захисту осіб, які брали участь у захисті Батьківщини, отримали поранення, каліцтва, а також членів їхніх сімей. 
Водночас поточні зміни у законодавстві не відповідають вимогам сучасності, а тому, єдиним реальним інструментом захисту порушених прав та охоронюваних законом інтересів є судове рішення. 
Нормами Конституції України встановлено, що захист суверенітету і територіальної цілісності України, забезпечення її економічної та інформаційної безпеки є найважливішими функціями держави, справою всього Українського народу; захист Вітчизни, незалежності та територіальної цілісності України, шанування її державних символів є обов`язком громадян України; держава забезпечує соціальний захист громадян України, які перебувають на службі у Збройних Силах України та в інших військових формуваннях, а також членів їхніх сімей.
За позицією Конституційного Суду України встановлення пільг ветеранам війни, особам на яких поширюються положення Закону № 3553-ХII, є одним із засобів реалізації державою конституційного обов`язку щодо забезпечення соціального захисту осіб, які захищали Батьківщину, її суверенітет і територіальну цілісність, та членів їхніх сімей. Держава не може в односторонньому порядку відмовитися від зобов`язання щодо соціального захисту осіб, які вже виконали свій обов`язок перед державою щодо захисту її суверенітету і територіальної цілісності. Невиконання державою своїх зобов`язань щодо ветеранів війни, осіб, на яких поширюється дія Закону № 3553- ХII підриває довіру до держави. Соціальний захист ветеранів війни, осіб, на яких поширюється дія Закону № 3553-ХII, спрямований не забезпечення їм достатнього життєвого рівня. 
Позивач є учасником антитерористичної операції на Сході України та Операції об`єднаних сил, має статус учасника бойових дій, а також особою з інвалідністю ІІІ групи, встановленою внаслідок війни, а отже має право на пільги, визначені чинним законодавством України. 
За змістом частини першої статті 28 Конвенції про права осіб з інвалідністю держави-учасниці визнають право осіб з інвалідністю на достатній життєвий рівень для них самих та їхніх сімей, що включає достатнє харчування, одяг та житло, і на безперервне поліпшення умов життя й вживають належних заходів для забезпечення та заохочення реалізації цього права без дискримінації за ознакою інвалідності.
Після ратифікації Україною Конвенції ООН про права інвалідів держава взяла на себе відповідні зобов`язання вжити ряд заходів, активно залучаючи осіб з інвалідністю, щоб забезпечити і заохотити повну реалізацію всіх прав людини й основоположних свобод всіма людьми з інвалідністю без будь якої дискримінації. 
Таким чином, існує необхідність відступлення від застосованих судами попередніх інстанцій висновків Верховного Суду з метою формування судової практики спрямованої на ефективний та реальний захист прав та охоронюваних законом інтересів захисників України, яка сприятиме зміцненню віри в те, що Україна є соціальною та правовою державою, а правосуддя в Україні здійснюється на принципах верховенства права. 
У листопаді 2025 року до Верховного Суду надійшов відзив на касаційну скаргу від Виконавчого комітету Херсонської міської ради, у якому заявник просить касаційну скаргу залишити без задоволення, а оскаржувані судові рішення без змін. 
Рух справи у суді касаційної інстанції
Згідно з протоколом автоматизованого розподілу судової справи між суддями Верховного Суду від 17 жовтня 2025 року касаційну скаргу  ОСОБА_1 , в інтересах якого діє адвокат Лесечко М. В., на рішення Херсонського міського суду Херсонської області від 06 серпня 2025 року та постанову Херсонського апеляційного суду від 01 жовтня 2025 року передано на розгляд судді-доповідачу ОСОБА_2., судді, які входять до складу колегії: Коломієць Г. В., Луспеник Д. Д. 
Ухвалою Верховного Суду від 23 жовтня 2025 року відкрито касаційне провадження за касаційною скаргою  ОСОБА_1 , в інтересах якого діє адвокат Лесечко М. В., на рішення Херсонського міського суду Херсонської області від 06 серпня 2025 року та постанову Херсонського апеляційного суду від 01 жовтня 2025 рокуз підстав, визначених пунктами 2, 4 частини другої статті 389 ЦПК України; витребувано з Херсонського міського суду Херсонської області матеріали цивільної справи № 766/1979/22; надано учасникам справи строк для подання відзиву.
У листопаді2025 року матеріали справи № 766/1979/22 надійшли до Верховного Суду.
Згідно з протоколом повторного автоматизованого розподілу судової справи між суддями від 12 листопада 2025 року касаційну скаргу  ОСОБА_1 , в інтересах якого діє адвокат Лесечко М. В., на рішення Херсонського міського суду Херсонської області від 06 серпня 2025 року та постанову Херсонського апеляційного суду від 01 жовтня 2025 року передано на розгляд судді-доповідачу Гулейкову І. Ю., судді, які входять до складу колегії: Лідовець Р.А., Луспеник Д. Д., у зв`язку зі звільненням у відставку судді ОСОБА_2 . 
Позиція Верховного Суду
Згідно з частиною третьою статті 3 ЦПК України провадження в цивільних справах здійснюється відповідно до законів, чинних на час вчинення окремих процесуальних дій, розгляду і вирішення справи.
Частиною другою статті 389 ЦПК України передбачено, що підставами касаційного оскарження судових рішень, зазначених у пункті 1 частини першої цієї статті, 
є неправильне застосування судом норм матеріального права чи порушення норм процесуального права виключно у таких випадках: 1) якщо суд апеляційної інстанції в оскаржуваному судовому рішенні застосував норму права без урахування висновку щодо застосування норми права у подібних правовідносинах, викладеного у постанові Верховного Суду, крім випадку наявності постанови Верховного Суду про відступлення від такого висновку; 2) якщо скаржник вмотивовано обґрунтував необхідність відступлення від висновку щодо застосування норми права у подібних правовідносинах, викладеного у постанові Верховного Суду та застосованого судом апеляційної інстанції в оскаржуваному судовому рішенні; 3) якщо відсутній висновок Верховного Суду щодо питання застосування норми права у подібних правовідносинах; 4) якщо судове рішення оскаржується з підстав, передбачених частинами першою, третьою статті 411 цього Кодексу. 
Підставами касаційного оскарження судових рішень, зазначених у пунктах 2, 3 частини першої цієї статті, є неправильне застосування судом норм матеріального права чи порушення норм процесуального права.
Відповідно до частини першої статті 400 ЦПК України, переглядаючи у касаційному порядку судові рішення, суд касаційної інстанції в межах доводів та вимог касаційної скарги, які стали підставою для відкриття касаційного провадження, перевіряє правильність застосування судом першої або апеляційної інстанції норм матеріального чи процесуального права і не може встановлювати або (та) вважати доведеними обставини, що не були встановлені в рішенні чи відкинуті ним, вирішувати питання про достовірність або недостовірність того чи іншого доказу, про перевагу одних доказів над іншими.
Згідно з частиною першою статті 402 ЦПК України у суді касаційної інстанції скарга розглядається за правилами розгляду справи судом першої інстанції в порядку спрощеного позовного провадження без повідомлення учасників справи 
з урахуванням статті 400 цього Кодексу.
Вивчивши матеріали справи, перевіривши доводи касаційної скарги, Верховний Суд у складі колегії суддів Першої судової палати Касаційного цивільного суду дійшов висновку, що касаційна скарга підлягає залишенню без задоволення. 
Фактичні обставини справи
Суди попередніх інстанцій встановили, що ОСОБА_1 є учасником бойових дій, особою з інвалідністю внаслідок війни IІІ групи і має право на пільги, встановлені законодавством України для інвалідів війни.
Відповідно до довідки управління обліку, розподілу та приватизації житла Херсонської міської ради, від 24 лютого 2021 року № 9 ОСОБА_1 згідно з рішенням виконавчого комітету Херсонської міської ради від 21 листопада 2018 року № 360 зарахований у списки квартирного обліку для покращення житлових умов у пільгову чергу за № 44 згідно з ЖК України, зі складом сім`ї - одна особа.
25 січня 2021 року ОСОБА_1 звернувся до Херсонського міського голови із заявою, в якій просив у зв`язку з закінченням передбаченого пунктом 18 частини першої статті 13 Закону № 3553-ХII дворічного строку на забезпечення його жилою площею, ухвалити рішення про надання йому, як особі з інвалідністю внаслідок війни ІІІ групи, житлового приміщення відповідно до встановлених санітарних та технічних норм. 
Листом від 29 березня 2021 року № Н-2488 позивача, з посиланням на положення статті 43 ЖК України повідомлено, що впорядковане житло може бути надано йому згідно з чергою. 
Також зазначено про те, що на підставі положень пункту 54 Правил обліку громадян, які потребують поліпшення житлових умов, і надання їм жилих приміщень в Українській РСР, затверджених постановою Ради Міністрів Української РСР і Української Республіканської ради професійних спілок від 11 грудня 1984 № 470 йому було надано житлове приміщення у гуртожитку на АДРЕСА_1 , на склад сім`ї - 2 особи. 
Мотиви, з яких виходить Верховний Суд, та застосовані норми права
Статтею 47 Конституції України встановлено, що кожен має право на житло. Держава створює умови, за яких кожний громадянин матиме змогу побудувати житло, придбати його у власність або взяти в оренду. Громадянам, які потребують соціального захисту, житло надається державою та органами місцевого самоврядування безоплатно або за доступну для них плату відповідно до закону. Ніхто не може бути примусово позбавлений житла інакше як на підставі закону за рішенням суду.
Частиною першою статті 9 ЖК України передбачено, що громадяни мають право на одержання у безстрокове користування у встановленому порядку жилого приміщення в будинках державного чи громадського житлового фонду або на одержання за їх бажанням грошової компенсації за належне їм для отримання жиле приміщення для категорій громадян, визначених законом, або в будинках житлово-будівельних кооперативів.
Відповідно до статті 43 ЖК України громадянам, які перебувають на обліку потребуючих поліпшення житлових умов, жилі приміщення надаються в порядку черговості.
З числа громадян, взятих на облік потребуючих поліпшення житлових умов, складаються списки осіб, які користуються правом першочергового одержання жилих приміщень.
Черговість надання жилих приміщень визначається за часом взяття на облік (включення до списків осіб, які користуються правом першочергового одержання жилих приміщень).
Законодавством України окремим категоріям громадян, які перебувають у загальній черзі, може бути надано перевагу в строках одержання жилих приміщень у межах календарного року взяття на облік.
Частиною першою статті 46 ЖК України передбачено, що поза чергою жиле приміщення надається: особам з інвалідністю внаслідок Другої світової війни і прирівняним до них у встановленому порядку особам протягом двох років з дати прийняття рішення про включення їх до списку на позачергове одержання жилого приміщення, а з них особам з інвалідністю першої групи з числа учасників бойових дій на території інших держав - протягом року з визначенням переважного права осіб з інвалідністю внаслідок Другої світової війни і прирівняних до них у встановленому порядку осіб на одержання жилих приміщень перед всіма іншими категоріями позачерговиків.
Відповідно до пункту 18 частини першої статті 13 Закону України «Про статус ветеранів війни, гарантії їх соціального захисту» особам з інвалідністю внаслідок війни та прирівняним до них особам (стаття 7) надаються такі пільги, зокрема позачергове забезпечення житлом осіб, які потребують поліпшення житлових умов, у тому числі за рахунок жилої площі, що передається міністерствами, іншими центральними органами виконавчої влади, підприємствами та організаціями у розпорядження місцевих рад та державних адміністрацій. Особи, зазначені в цій статті, забезпечуються жилою площею протягом двох років з дня взяття на квартирний облік, а особи з інвалідністю I групи з числа учасників бойових дій на території інших країн - протягом року.
Порядок надання жилих приміщень громадянам, які перебувають на квартирному обліку, врегульовано Правилами обліку громадян, потребуючих покращення житлових умов, та надання їм жилих приміщень, затвердженими постановою Ради Міністрів УРСР та Української республіканської ради професіональних союзів № 470 від 11 грудня 1984 року (далі - Правила), відповідно до пункту 23 яких громадяни, взяті на квартирний облік, вносяться до книги обліку осіб, які перебувають у черзі на одержання жилих приміщень. З числа вказаних громадян складаються списки осіб, які користуються правом першочергового одержання жилих приміщень.
Відповідно до пункту 39 Правил, громадянам, які перебувають на квартирному обліку, жилі приміщення надаються в порядку загальної черги, крім осіб, що мають право першочергового одержання жилих приміщень, осіб, які користуються перевагою у строках одержання жилих приміщень, а також випадків, передбачених абзацом другим цього пункту.
Згідно з пунктом 38 Правил встановлено, що черговість надання жилих приміщень визначається за часом взяття осіб, які потребують поліпшення житлових умов, на облік (включенням до списків осіб, які користуються правом першочергового одержання жилих приміщень).
Отже, забезпечення житлом таких осіб можливе лише згідно з існуючою черговістю з урахуванням часу взяття на облік та у порядку, передбаченому законодавством.
Іншого порядку, ніж дата взяття на облік у формуванні черговості забезпечення житлом осіб, які користуються певним правом (мають однакові пільги) в черговості одержання таких приміщень, діючим законодавством не встановлено.
Зазначене узгоджується із висновками Верховного Суду, викладеними у постановах від 12 березня 2018 року у справі № 676/1707/17-ц, від 30 січня 2020 року у справі № 335/3599/18, від 24 лютого 2020 року у справі № 725/3605/19, від 03 квітня 2020 року у справа № 344/8248/17-ц, від 22 травня 2020 року у справі № 522/16805/17, від 28 січня 2021 року у справі № 328/1568/19, від 05 квітня 2023 року в справі № 753/8162/21, від 23 грудня 2023 року у справі № 308/14681/21.
Вирішуючи позовні вимоги, суд першої інстанції, з яким погодився апеляційний суд, врахувавши усталену практику Верховного Суду при вирішенні подібних спорів, встановивши, що перед позивачем у пільговій черзі на отримання впорядкованого житла та згідно з законодавством мають право на позачергове одержання житлової площі на 2021 року, знаходяться 44 особи, обґрунтовано вказав, що надання житла позивачу раніше, ніж його отримають особи, що перебувають на квартирному обліку перед ним, суперечитиме нормам законодавства України щодо черговості надання житла.
Колегія суддів погоджується з таким висновком судів попередніх інстанцій, оскільки позивач має право на отримання житла, надання якого йому гарантоване державою на пільгових умовах та не заперечується відповідачами. Водночас порядок реалізації такого права передбачає дотримання певних умов, зокрема, черговості отримання житла особами, які мають однакові пільги. Надання позивачу впорядкованого житла поза існуючою чергою призведе до порушення прав інших осіб, а отже не може вважатися справедливим. 
Єдність судової практики є фундаментальною засадою здійснення судочинства і має гарантувати стабільність правопорядку, об`єктивність і прогнозованість правосуддя. Застосування судами різних підходів до тлумачення законодавства у подібних правовідносинах, навпаки, призводить до стану юридичної невизначеності, суперечливого застосування закону.
У спірних правовідносинах судова практика щодо застосування норм ЖУ України та Закону № 3553-ХII є сталою, наявність правових підстав для відступу від якої позивач не довів. 
Інші доводи касаційної скарги не дають підстав для висновку про неправильне застосування судами попередніх інстанцій норм матеріального права та порушення норм процесуального права.
Висновки за результатами розгляду касаційної скарги
За змістом частини третьої статті 401 ЦПК України суд касаційної інстанції залишає касаційну скаргу без задоволення, а рішення без змін, якщо відсутні підстави для скасування судового рішення.
Доводи касаційної скарги висновків судів попередніх інстанцій не спростовують і на законність оскаржуваних судових рішень не впливають, а тому Верховний Суд, застосувавши правило частини третьої статті 401 ЦПК України, вважає за необхідне залишити касаційну скаргу без задоволення, а оскаржувані судові рішення - без змін.
Керуючись статтями 400, 401, 416 ЦПК України, Верховний Суд у складі колегії суддів Першої судової палати Касаційного цивільного суду
ПОСТАНОВИВ: 
Касаційну скаргу ОСОБА_1 , в інтересах якого діє адвокат Лесечко Микола Володимирович, залишити без задоволення. 
Рішення Херсонського міського суду Херсонської області від 06 серпня 2025 року та постанову Херсонського апеляційного суду від 01 жовтня 2025 року залишити без змін. 
Постанова суду касаційної інстанції є остаточною і оскарженню не підлягає.

Судді: 	І. Ю. Гулейков    Р. А. Лідовець     Д. Д. Луспеник