ПІВНІЧНИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД 
вул. Шолуденка, буд. 1, літера А, м. Київ, 04116 (044) 230-06-58 inbox@anec.court.gov.ua 

ПОСТАНОВА
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ
"16" червня 2026 р. Справа№ 910/332/26
Північний апеляційний господарський суд у складі колегії суддів: 
головуючого: Пономаренка Є.Ю.
суддів: Руденко М.А. 
Барсук М.А. 

Без повідомлення (виклику) учасників справи.

розглянувши апеляційну скаргу Акціонерного товариства "УКРГАЗВИДОБУВАННЯ" на рішення Господарського суду міста Києва від 16.03.2026 у справі №910/332/26 (суддя Балац С.В.) за позовом Товариства з обмеженою відповідальністю "ТРІОТЕХ" до Акціонерного товариства "УКРГАЗВИДОБУВАННЯ" про стягнення 134 160,25 грн.
ВСТАНОВИВ наступне.
Товариство з обмеженою відповідальністю "ТРІОТЕХ" звернулося до Господарського суду міста Києва із позовом до акціонерного товариства "УКРГАЗВИДОБУВАННЯ" про стягнення 134 160,25 грн, з яких: 107 700,00 грн - сума гарантії, 5 764,79 грн - 3 % річних та 20 695,46 грн - інфляційні втрати.
В обґрунтування позовних вимог позивач посилається на неналежне виконання відповідачем як бенефіціаром умов п. 10.3 укладеного з позивачем Договору поставки від 01.09.2023 № УГВС279/0218-23, забезпеченого Банківською гарантією від 28.08.2023 №34687 в частині повернення суми забезпечення в розмірі 107 700,00 грн, у зв`язку з фактичним виконанням позивачем зобов`язань як постачальника товару.
Рішенням Господарського суду міста Києва від 16.03.2026 у справі №910/332/26 позов задоволено частково; вирішено стягнути з відповідача на користь позивача основну заборгованість в сумі 107 700 (сто сім тисяч сімсот) грн. 00 коп., 3 % річних в сумі 5 718 (п`ять тисяч сімсот вісімнадцять) грн. 43 коп., інфляційні втрати в сумі 20 695 (двадцять тисяч шістсот дев`яносто п`ять) грн. 46 коп. та витрати по сплаті судового збору в сумі 2 662 (дві тисячі шістсот шістдесят дві) грн. 40 коп.; у задоволенні решти вимог відмовлено.
Так, встановивши повне виконання позивачем зобов`язання з поставки товару за укладеним між сторонами спору Договором, суд дійшов висновку про наявність підстав для повернення покупцем (відповідачем) забезпечення виконання Договору поставки після виконання учасником-переможцем договору.
Не погодившись з прийнятим рішенням, відповідач звернувся до Північного апеляційного господарського суду з апеляційною скаргою, в якій просить скасувати вказане рішення та прийняти нове, яким відмовити у задоволенні позову. 
Апелянт в апеляційній скарзі посилається на відсутність підстав для повернення гарантії позивачу з огляду на неналежне виконання ним умов Договору в частині строків поставки товару.
Позивачем подано до суду відзив на апеляційну скаргу, в якому він заперечив проти задоволення її вимог. Разом зі відзивом, позивачем подано новий доказ, а саме копію договору поставки від 17.03.2026 №УГВ113/30, а також заявлено клопотання про поновлення строку на його подання.
Стосовно вказаного клопотання, Суд зазначає таке.
Так, за приписами частини 3 статті 269 ГПК України докази, які не були подані до суду першої інстанції, приймаються судом апеляційної інстанції лише у виняткових випадках, якщо учасник справи надав докази неможливості їх подання до суду першої інстанції з причин, що об`єктивно не залежали від нього.
Господарський процесуальний кодекс України допускає випадки подачі на стадії апеляційного розгляду нових доказів для підтвердження обставин, на які посилається сторона. Однак неприйнятною є ситуація, коли заявник апеляційної скарги просить долучити до апеляційної скарги матеріали, які виготовлено після вирішення справи судом першої інстанції.
У постанові Верховного Суду від 11.09.2019 по справі №922/393/18 викладена правова позиція щодо подання доказів до суду апеляційної інстанції. Так, у тій справі касаційний суд підтвердив дотримання процесуальних процедур судом попередньої інстанції, який відхилив клопотання про приєднання до матеріалів справи додаткового доказу через те, що цей доказ датований вже після прийняття рішення судом першої інстанції.
Верховний Суд вказав, що така обставина, як відсутність існування доказів на момент прийняття рішення суду першої інстанції, взагалі виключає можливість прийняття судом апеляційної інстанції додаткових доказів у порядку статті 269 ГПК України незалежно від причин неподання таких доказів. Навпаки, саме допущення такої можливості судом апеляційної інстанції матиме наслідком порушення вищенаведених норм процесуального права, а також принципу правової визначеності, ключовим елементом якого є однозначність та передбачуваність правозастосування, а отже системність та послідовність у діяльності відповідних органів, насамперед судів.
Аналогічна правова позиція з цього питання викладена у постановах Касаційного господарського суду у складі Верховного Суду від 25.04.2018 у справі №911/3250/16, від 06.02.2019 у справі № 916/3130/17, від 26.02.2019 у справі №913/632/17 та від 06.03.2019 у справі № 916/4692/15.
Отже, поданий позивачем новий доказ не може бути прийнятий судом апеляційної інстанції до розгляду в розумінні ч. 1 ст. 269 ГПК України. Тому суд не знайшов підстави для застосування ст. 119 ГПК України. 
Відповідно до статті 118 Господарського процесуального кодексу України право на вчинення процесуальних дій втрачається із закінченням встановленого законом або призначеного судом строку. Заяви, скарги і документи, подані після закінчення процесуальних строків, залишаються без розгляду, крім випадків, передбачених цим Кодексом.
За таких обставин, суд апеляційної інстанції, враховуючи те, що новий доказ на момент ухвалення рішення суду не існував, а також, що підстави для задоволення клопотання про поновлення процесуального строку та долучення нового доказу до матеріалів справи відсутні, дійшов висновку про відмову у задоволенні такого клопотання відповідно до ст. 13, 119, 269 ГПК України, а новий доказ не приймається та залишається без розгляду відповідно до ст. 118 ГПК України.
Згідно з ч. 1 ст. 270 Господарського процесуального кодексу України у суді апеляційної інстанції справи переглядаються за правилами розгляду справ у порядку спрощеного позовного провадження з урахуванням особливостей, передбачених у Главі 1 Розділу ІV.
Частинами 1 та 2 ст. 269 Господарського процесуального кодексу України передбачено, що суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними у ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги. Суд апеляційної інстанції досліджує докази, що стосуються фактів, на які учасники справи посилаються в апеляційній скарзі та (або) відзиві на неї.
Колегія суддів, беручи до уваги межі перегляду справи у апеляційній інстанції, обговоривши доводи апеляційної скарги, проаналізувавши на підставі фактичних обставин справи застосування судом першої інстанції норм матеріального та процесуального права при прийнятті оскаржуваного рішення, дійшла до висновку про те, що апеляційна скарга не підлягає задоволенню, а оскаржуване рішення місцевого господарського суду не підлягає зміні або скасуванню з наступних підстав.
Між позивачем, як постачальником, та відповідачем, як покупцем, укладено договір поставки від 01.09.2023 № УГВС279/0218-23 (далі - Договір), відповідно до предмету якого позивач зобов`язується поставити відповідачу герметик для різьбових з`єднань обсадних труб (далі - товар), зазначений у специфікації, що додається до Договору і є його невід`ємною частиною, а відповідач - прийняти і оплатити такий товар. Під поставкою сторони розуміють передачу товару позивачем для прийняття відповідачем (п. 1.1 Договору).
Пунктом 5.2 Договору, зокрема, визначено, що датою прийняття товару є дата підписання уповноваженими представниками сторін видаткової накладної.
Положеннями пункту 3 специфікації від 01.09.2023 № 1 до Договору, зокрема, передбачено, що строк поставки товару: впродовж 120 календарних днів з дати укладення даного Договору (відповідно до графіка поставки товару).
Умовами пункту 10.3 Договору визначено, що у випадку надання позивачем забезпечення виконання зобов`язань по Договору у формі грошових коштів, банківської гарантії/стендбай акредитиву виконання зобов`язань відповідач повертає позивачу таке забезпечення протягом 5 банківських днів з дня настання одного з випадків, зазначених нижче на реквізити позивача вказані в Договорі (для забезпечення виконання зобов`язань по Договору у формі грошових коштів) або шляхом направлення відповідної інформації банку (для забезпечення виконання зобов`язань по Договору у формі банківської гарантії/стендбай акредитиву виконання зобов`язань) у наступних випадках:
- після виконання позивачем зобов`язань за Договором в повному обсязі;
- за рішенням суду, яке набрало законної сили, щодо повернення забезпечення Договору у випадку визнання результатів процедури закупівлі/спрощеної закупівлі недійсними або Договору про закупівлю нікчемним;
- в інших випадках, передбачених чинним законодавством України, що регулює публічні закупівлі.
Між позивачем, як принципалом, та акціонерним товариством "КОМЕРЦІЙНИЙ БАНК "ГЛОБУС", як гарантом, укладено договір про надання гарантії (гарантія виконання) від 28.08.2023 №34687/ЮГ-23, яким було забезпечено виконання умов Договору.
Банківською гарантією публічне акціонерне товариство "КОМЕРЦІЙНИЙ БАНК "ГЛОБУС" зобов`язався виплатити відповідачу на письмову вимогу будь-яку суму вказану в письмовій вимозі відповідача, що не перевищує 107 700,00 грн не пізніше 5 робочих днів з дати отримання письмової вимоги відповідача, що містить пояснення у чому полягає порушення позивачем забезпечених зобов`язань, без необхідності подання будь-яких інших документів або виконання будь-яких інших умов, надання додаткових обґрунтувань.
Акціонерне товариство "КОМЕРЦІЙНИЙ БАНК "ГЛОБУС" звернулось до позивача з листом від 15.04.2024 № 1-1365 в якому повідомив про необхідність здійснення гарантійного платежу в сумі 107 700,00 грн. у зв`язку з отриманням вимоги (SWIFT-повідомлення від 12.04.2024) про сплату грошової суми за Банківською гарантією.
Позивачем здійснено перерахування на користь акціонерного товариства "КОМЕРЦІЙНИЙ БАНК "ГЛОБУС" гарантійного платежу за Банківською гарантією, що підтверджується платіжною інструкцією від 18.04.2024 № 637920 на суму 107 700,00 грн.
Після виконання позивачем умов Договору останній звернувся до відповідача з досудовою вимогою від 24.06.2025 № 299 про повернення гарантійного платежу за Банківською гарантією в сумі 107 700,00 грн, проте відповідач відмовив у такій виплаті з огляду на її безпідставність, про що зазначено у відповіді відповідача від 08.07.2025 № 1464-060218-01. 
Позивач вважає, що оскільки зобов`язання за Договором були виконані ним належним чином (поставка товару здійснена в повному обсязі, товар прийнято відповідачем без будь-яких зауважень згідно з видатковою накладною), то гарантійний випадок не настав, у зв`язку з чим підстави для направлення відповідачем вимоги до Гаранта щодо сплати банківської гарантії у сумі 107 700,00 грн були відсутні, а отже позивач на підставі п. 10.3 Договору звернувся до суду з даним позовом про стягнення з відповідача грошових коштів в сумі 107 700,00 грн.
Вказані вимоги визнані судом першої інстанції обґрунтованими.
Колегія суддів погоджується із наявністю підстав для повернення позивачу суми банківської гарантії у розмірі 107 700,00 грн, з огляду на наступне. 
Пунктом 1 ч. 2 ст. 11 Цивільного кодексу України встановлено, що підставами виникнення прав та обов`язків, є, зокрема, договори та інші правочини.
Укладений між сторонами договір за своєю правовою природою є договором поставки.
У відповідності до ч. 1 ст. 712 Цивільного кодексу України за договором поставки продавець (постачальник), який здійснює підприємницьку діяльність, зобов`язується передати у встановлений строк (строки) товар у власність покупця для використання його у підприємницькій діяльності або в інших цілях, не пов`язаних з особистим, сімейним, домашнім або іншим подібним використанням, а покупець зобов`язується прийняти товар і сплатити за нього певну грошову суму. 
До договору поставки застосовуються загальні положення про купівлю-продаж, якщо інше не встановлено договором, законом або не випливає з характеру відносин сторін. 
Згідно зі ст. 655 Цивільного кодексу України за договором купівлі-продажу одна сторона (продавець) передає або зобов`язується передати майно (товар) у власність другій стороні (покупцеві), а покупець приймає або зобов`язується прийняти майно (товар) і сплатити за нього певну грошову суму.
Відповідно до частини 2 ст. 692 Цивільного кодексу України покупець зобов`язаний сплатити продавцеві повну ціну переданого товару.
Згідно зі статтею 530 Цивільного кодексу України, якщо у зобов`язанні встановлений строк (термін) його виконання, то воно підлягає виконанню у цей строк (термін).
Положеннями пункту 3 специфікації від 01.09.2023 № 1 до Договору, зокрема, передбачено, що строк поставки товару: впродовж 120 календарних днів з дати укладення даного Договору (відповідно до графіка поставки товару), тобто до 29.12.2023 включно.
Позивачем здійснено поставку товару 27.03.2024 за Договором з порушенням обумовлених строків відповідно до видаткової накладної від 27.03.2024 № 25.
Здійснення позивачем поставки товарів у повному обсязі на загальну суму 2 153 310,72 грн відповідач визнає та не заперечує. 
Згідно зі статтею 546 Цивільного кодексу України виконання зобов`язання може забезпечуватися неустойкою, порукою, гарантією, заставою, притриманням, завдатком.
Виконання зобов`язання (основного зобов`язання) забезпечується, якщо це встановлено договором або законом (стаття 548 Цивільного кодексу України).
Статтею 560 Цивільного кодексу України визначено, що за гарантією банк, інша фінансова установа, страхова організація (гарант) гарантує перед кредитором (бенефіціаром) виконання боржником (принципалом) свого обов`язку. Гарант відповідає перед кредитором за порушення зобов`язання боржником.
Згідно зі ст. 560 ЦК України за гарантією банк, інша фінансова установа, страхова організація (гарант) гарантує перед кредитором (бенефіціаром) виконання боржником (принципалом) свого обов`язку. Гарант відповідає перед кредитором за порушення зобов`язання боржником.
За умовами ч. 1, 2 статті 561 ЦК України гарантія діє протягом строку, на який вона видана. Гарантія є чинною від дня її видачі, якщо в ній не встановлено інше.
Зі змісту наведених положень законодавства слідує, що обов`язок гаранта сплатити кредиторові грошову суму відповідно до умов гарантії настає за умов порушення боржником зобов`язання, забезпеченого гарантією.
За загальними умовами виконання зобов`язання, що містяться у статті 526 Цивільного кодексу України, зобов`язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться (ч. 1 ст. 526 ЦК України).
Відповідно до статті 610 ЦК України порушенням зобов`язання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов`язання (неналежне виконання).
У розумінні наведеної норми, яка надає визначення порушення зобов`язання, останнє може бути двох видів. Перше, це невиконання зобов`язання, яке виникає якщо його сторони взагалі не виконують дій, що складають зміст зобов`язання (не передають річ, не виконують роботи, не надають послуги, не сплачують гроші тощо), або продовжують виконувати дії, від яких вони відповідно до зобов`язання мають утримуватися. Друге, це неналежне виконання зобов`язання, тобто порушення умов, визначених змістом зобов`язання. У разі невідповідності виконання зобов`язання критеріям належності, можна говорити про неналежне виконання, а отже порушення зобов`язання.
Під виконанням зобов`язання розуміється вчинення боржником та кредитором взаємних дій, спрямованих на виконання прав та обов`язків, що є змістом зобов`язання.
Невиконання зобов`язання має місце тоді, коли сторони взагалі не вчиняють дій, які складають зміст зобов`язання, а неналежним виконанням є виконання зобов`язання з порушенням умов, визначених змістом зобов`язання. Аналогічний правовий висновок зазначений у постанові Верховного Суду від 21.02.2020 у справі № 910/4460/19.
Судом встановлено та визнається сторонами, що позивачем умови Договору виконано у повному обсязі, однак з порушенням строку поставки, тобто у даних правовідносинах має місце саме неналежне виконання. 
Відповідачем була прийнята поставка товару (з порушенням строку), що підтверджується наявними у матеріалах справи доказами.
За умовами банківської гарантії від 28.08.2023 №34687, вона забезпечує належне виконання принципалом зобов`язань за виконання договору.
Відповідно до ч. 2 статті 27 Закону України "Про публічні закупівлі" замовник повертає забезпечення виконання договору про закупівлю:
1) після виконання переможцем процедури закупівлі/спрощеної закупівлі договору про закупівлю;
2) за рішенням суду щодо повернення забезпечення договору у випадку визнання результатів процедури закупівлі/спрощеної закупівлі недійсними або договору про закупівлю нікчемним;
3) у випадках, передбачених статтею 43 цього Закону;
4) згідно з умовами, зазначеними в договорі про закупівлю, але не пізніше ніж протягом п`яти банківських днів з дня настання зазначених обставин.
Умовами пункту 10.3 Договору визначено, що у випадку надання позивачем забезпечення виконання зобов`язань по Договору у формі грошових коштів, банківської гарантії/стендбай акредитиву виконання зобов`язань відповідач повертає позивачу таке забезпечення протягом 5 банківських днів з дня настання одного з випадків, зазначених нижче на реквізити позивача вказані в Договорі (для забезпечення виконання зобов`язань по Договору у формі грошових коштів) або шляхом направлення відповідної інформації банку (для забезпечення виконання зобов`язань по Договору у формі банківської гарантії/стендбай акредитиву виконання зобов`язань) у наступних випадках:
- після виконання позивачем зобов`язань за Договором в повному обсязі;
- за рішенням суду, яке набрало законної сили, щодо повернення забезпечення Договору у випадку визнання результатів процедури закупівлі/спрощеної закупівлі недійсними або Договору про закупівлю нікчемним;
- в інших випадках, передбачених чинним законодавством України, що регулює публічні закупівлі.
Отже, відповідно до положень п. 10.3. договору та ст. 27 Закону України "Про публічні закупівлі" забезпечення виконання договору повертається після виконання постачальником всіх умов договору закупівлі протягом 5 (п`яти) банківських днів після виконання постачальником своїх зобов`язань за договором в повному обсязі.
З огляду на викладене, суд дійшов висновку про наявність безпосереднього зв`язку між виконанням позивачем своїх зобов`язань, як постачальника щодо поставки товару, проте з порушенням строків визначених змістом зобов`язання (неналежне виконання) та правом на повернення суми забезпечення виконання договору після поставки всього обсягу товару. Тобто, з моменту прийняття товару припинилась підстава для подальшого забезпечення зобов`язання гарантією.
У постановах Верховного Суду від 14.01.2019 у справі №910/3777/18 та від 20.06.2019 у справі №910/6433/18, а також від 21.02.2020 року у справі №910/4460/19 з аналогічних правовідносин, зазначено, що порушення постачальником строку поставки товару не впливає на обов`язок покупця повернути забезпечення договору, оскільки за умовами договору, забезпечення не повертається саме у випадку невиконання, а не неналежного виконання умов договору.
У даному випадку сторони у договорі погодили, що забезпечення виконання договору повертається після виконання постачальником своїх зобов`язань без вказівки на належність такого виконання.
Проте, в порушення умов пункту 10.3 Договору відповідач не здійснив повернення банківської гарантії банку протягом 5 банківських днів після виконання зобов`язань постачальником, натомість направив вимогу до Гаранта щодо сплати повної суми банківської гарантії, не зважаючи на повне виконання позивачем зобов`язань за Договором щодо поставки товару. 
Таким чином, в момент виконання позивачем своїх зобов`язань за Договором в повному обсязі відпали підстави для подальшого звернення відповідача з вимогою до банка-гаранта та, відповідно, у відповідача виник обов`язок повернути забезпечення у вигляді банківської гарантії.
Оскільки неповернення сплаченої суми гарантії можливе лише у разі невиконання учасником умов Договору, суд відхиляє доводи апелянта про відсутність обов`язку повернути суму банківської гарантії з огляду на прострочення позивачем виконання зобов`язання в частині поставки товару. 
Отже, з огляду на те, що: 
- з моменту прийняття товару покупцем припинилася підстава для подальшого забезпечення зобов`язання гарантією; 
- сторони у договорі погодили повернення забезпечення виконання договору після виконання постачальником своїх зобов`язань без вказівки на належність такого виконання; 
- відповідач помилково ототожнює поняття «невиконання договору» та «несвоєчасне виконання договору»; 
- сторонами не заперечується поставка товару за договором у повному обсязі, прийняття його покупцем та повна оплата його вартості, що свідчить про виконання постачальником зобов`язання за договором та прийняття такого виконання покупцем; 
- норма статті 27 Закону України «Про публічні закупівлі» безпосередньо регулює відносини суб`єктів господарювання у процедурі публічних закупівель, чітко передбачає момент повернення замовником забезпечення договору - після його виконання учасником-переможцем, тоді як можливість неповернення замовником забезпечення виконання договору існує лише у разі невиконання учасником умов договору. При цьому, невиконання має місце лише у випадку відсутності дій, які складають зміст зобов`язання, а неналежним виконанням є виконання зобов`язання з порушенням умов, визначених змістом зобов`язання, 
- висновки суду першої інстанції щодо обґрунтованості позовних вимог та їх задоволення визнаються колегією суддів правильними. 
При прийнятті даної постанови колегією суддів враховуються висновки Верховного Суду, викладені, зокрема, в постанові від 04 вересня 2025 року у справі №917/1815/24, правовідносини в якій є подібними.
З урахуванням всіх обставин справи в їх сукупності, колегія суддів дійшла висновку про те, що оскаржуване рішення місцевого господарського суду прийнято з повним, всебічним та об`єктивним з`ясуванням обставин, які мають значення для справи, а також з дотриманням норм матеріального і процесуального права, у зв`язку з чим, правові підстави для задоволення апеляційної скарги відсутні.
Оскільки, у задоволенні апеляційної скарги відмовлено, відповідно до ст. 129 Господарського процесуального кодексу України, витрати по сплаті судового збору за її подання покладаються на відповідача (апелянта).
Керуючись ст.ст. 240, 269, 275, 281 - 284 Господарського процесуального кодексу України, Північний апеляційний господарський суд, -
ПОСТАНОВИВ:
1. Апеляційну скаргу Акціонерного товариства "Укргазвидобування" залишити без задоволення, а рішення Господарського суду міста Києва від 16.03.2026 у справі №910/332/26 - без змін.
2. Судові витрати зі сплати судового збору за подачу апеляційної скарги покласти на її заявника - відповідача у справі.
3. Постанова набирає законної сили з дня її прийняття та може бути оскаржена в касаційному порядку з урахуванням вимог п. 2 ч. 3 ст. 287 Господарського процесуального кодексу України шляхом подання касаційної скарги до Касаційного господарського суду у складі Верховного Суду протягом двадцяти днів з дня складання повної постанови.
Повна постанова складена: 16.06.2026 року.

Головуючий суддя Є.Ю. Пономаренко 

Судді М.А. Руденко

М.А. Барсук