Провадження № 22-з/812/61/26

ДОДАТКОВА ПОСТАНОВА
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

11 червня 2026 року       м. Миколаїв
справа № 468/2524/25

Миколаївський апеляційний суд у складі колегії суддів:
головуючого судді Тищук Н.О.,
суддів: Коломієць В.В., Серебрякової Т.В.,
розглянувши у спрощеному провадженні без повідомлення учасників справи заяву представника Товариства з обмеженою відповідальністю «Фінансова компанія «Солвентіс» Ланового Євгена Миколайовича про ухвалення додаткового рішення у цивільній справі за позовом 
 
Товариства з обмеженою відповідальністю «Фінансова компанія «Солвентіс»
 
до ОСОБА_1 
 
про стягнення заборгованості за кредитним договором,

 
У С Т А Н О В И В:
 
Постановою Миколаївського апеляційного суду від 19 травня 2026 року задоволено апеляційну скаргу Товариства з обмеженою відповідальністю «Фінансова компанія «Солвентіс», рішення Баштанського районного суду Миколаївської області від 02 лютого 2026 року скасовано та ухвалено нове судове рішення, яким з ОСОБА_1 на користь Товариства з обмеженою відповідальністю «Фінансова компанія «Солвентіс» стягнуто 15 100 грн заборгованості за кредитним договором та 6 056 грн судових витрат.
25 травня 2026 року до Миколаївського апеляційного суду надійшла заява представника ТОВ «ФК «Солвентіс» Ланового Є.М. про ухвалення додаткового рішення щодо стягнення витрат на правничу допомогу.
Заявник зазначає, що товариство оплатило Адвокатському бюро «Анастасії Міньковської» надану правову допомогу на суму 4 000 грн. 
До заяви додано копію Договору про надання правової допомоги № 43657029 - АБ від 05 січня 2026 року, копію Додаткової угоди № 43657029 від 29 січня 2026 року до Договору № 43657029-АБ про надання правової допомоги від 05 січня 2026 року, копію Детального опису робіт (надання послуг) від 17 березня 2026 року, копію Акту про підтвердження факту надання правничої (правової) допомоги адвокатом (виконання робіт, надання послуг) від 17 березня 2026 року, копію Розрахунку про оплату від 17 травня 2026 року та копію Свідоцтва про право на заняття адвокатською діяльністю серії КС № 11306/10 від 02.11.2023.
Відзиву на заяву від відповідачки ОСОБА_1 до апеляційного суду не надходило, оскільки судом першої інстанції ухвалено заочне рішення, а суд апеляційної інстанції розглядав справу без повідомлення (виклику) учасників справи.
Заслухавши доповідь судді-доповідача, перевіривши матеріали справи та обговоривши доводи заяви, колегія суддів дійшла висновку, що заява підлягає частковому задоволенню.
Відповідно до пункту 3 частини 1 статті 270 ЦПК України суд, що ухвалив рішення, може за заявою учасників справи чи з власної ініціативи ухвалити додаткове рішення, якщо судом не вирішено питання про судові витрати.
Таким чином, у випадку, якщо суд при ухваленні судового рішення по суті спору з певних причин не вирішив питання про судові витрати, або відкладення вирішення цього питання було ініційовано стороною у справі, таке питання підлягає вирішенню шляхом ухвалення судом додаткового судового рішення в порядку статті 270 ЦПК України.
Вказаний висновок викладено у постанові (додатковій) Верховного Суду від 18 жовтня 2023 року у справі № 447/3950/21 (провадження № 61-11490св23).
Суд, що ухвалив рішення, ухвалює додаткове судове рішення в тому самому складі протягом десяти днів з дня надходження відповідної заяви. Додаткове судове рішення ухвалюється в тому самому порядку, що й судове рішення, а в разі якщо суд вирішує лише питання про судові витрати - без повідомлення учасників справи (частина третя статті 270 в редакції Закону № 4508-IX від 18 червня 2025 року, що набрала чинності 16 липня 2025 року).
Положеннями статті 59 Конституції України закріплено, що кожен має право на професійну правничу допомогу. Кожен є вільним у виборі захисника своїх прав.
Частиною 1 статті 133 ЦПК України визначено, що судові витрати складаються з судового збору та витрат, пов`язаних з розглядом справи.
Пунктом 1 частини третьої статті 133 ЦПК України передбачено, що до витрат пов`язаних з розглядом справи, належать витрати на професійну правничу допомогу.
Відповідно до частин першої - четвертої статті 137 ЦК України витрати, пов`язані з правничою допомогою адвоката, несуть сторони, крім випадків надання правничої допомоги за рахунок держави. За результатами розгляду справи витрати на правничу допомогу адвоката підлягають розподілу між сторонами разом із іншими судовими витратами. Для цілей розподілу судових витрат:
1) розмір витрат на правничу допомогу адвоката, в тому числі гонорару адвоката за представництво в суді та іншу правничу допомогу, пов`язану зі справою, включаючи підготовку до її розгляду, збір доказів тощо, а також вартість послуг помічника адвоката визначаються згідно з умовами договору про надання правничої допомоги та на підставі відповідних доказів щодо обсягу наданих послуг і виконаних робіт та їх вартості, що сплачена або підлягає сплаті відповідною стороною або третьою особою;
2) розмір суми, що підлягає сплаті в порядку компенсації витрат адвоката, необхідних для надання правничої допомоги, встановлюється згідно з умовами договору про надання правничої допомоги на підставі відповідних доказів, які підтверджують здійснення відповідних витрат.
Для визначення розміру витрат на правничу допомогу з метою розподілу судових витрат учасник справи подає детальний опис робіт (наданих послуг), виконаних адвокатом, та здійснених ним витрат, необхідних для надання правничої допомоги.
Розмір витрат на оплату послуг адвоката має бути співмірним із:
1) складністю справи та виконаних адвокатом робіт (наданих послуг);
2) часом, витраченим адвокатом на виконання відповідних робіт (надання послуг);
3) обсягом наданих адвокатом послуг та виконаних робіт;
4) ціною позову та (або) значенням справи для сторони, в тому числі впливом вирішення справи на репутацію сторони або публічним інтересом до справи.
При вирішенні питання про розподіл судових витрат суд враховує: 1) чи пов`язані ці витрати з розглядом справи; 2) чи є розмір таких витрат обґрунтованим та пропорційним до предмета спору з урахуванням ціни позову, значення справи для сторін, в тому числі чи міг результат її вирішення вплинути на репутацію сторони або чи викликала справа публічний інтерес; 3) поведінку сторони під час розгляду справи, що призвела до затягування розгляду справи, зокрема, подання стороною явно необґрунтованих заяв і клопотань, безпідставне твердження або заперечення стороною певних обставин, які мають значення для справи, безпідставне завищення позивачем позовних вимог тощо; 4) дії сторони щодо досудового вирішення спору та щодо врегулювання спору мирним шляхом під час розгляду справи, стадію розгляду справи, на якій такі дії вчинялися (частина третя статті 141 ЦПК України).
При цьому, на предмет відповідності зазначеним критеріям суд має оцінювати поведінку/дії/бездіяльність обох сторін при вирішенні питання про розподіл судових витрат.
Випадки, за яких суд може відступити від загального правила розподілу судових витрат, унормованого частиною четвертою статті 141 ЦПК України, визначені також положеннями частин шостої, сьомої, дев`ятої статті 141 цього Кодексу.
При вирішенні питання про розподіл судових витрат, суд за наявності заперечення сторони проти розподілу витрат на правову допомогу або з власної ініціативи, керуючись критеріями, що визначені частинами п`ятою, шостою, сьомою статті 141 ЦПК України, може не присуджувати стороні, на користь якої ухвалено судове рішення, всі її витрати на професійну правову допомогу.
Відповідно до частини восьмої статті 141 ЦПК України розмір витрат, які сторона сплатила або має сплатити у зв`язку з розглядом справи, встановлюється судом на підставі поданих сторонами доказів (договорів, рахунків тощо).
Такі докази подаються до закінчення судових дебатів у справі або протягом п`яти днів після ухвалення рішення суду за умови, що до закінчення судових дебатів у справі сторона зробила про це відповідну заяву. 
При цьому, склад та розмір витрат, пов`язаних з оплатою правової допомоги, входить до предмета доказування у справі. На підтвердження цих обставин суду повинні бути надані договір про надання правової допомоги (договір доручення, договір про надання юридичних послуг та ін.), документи, що свідчать про оплату гонорару та інших витрат, пов`язаних із наданням правової допомоги, оформлені у встановленому законом порядку (квитанція до прибуткового касового ордера, платіжне доручення з відміткою банку або інший банківський документ, касові чеки, посвідчення про відрядження). Зазначені витрати мають бути документально підтверджені та доведені. Відсутність документального підтвердження витрат на правову допомогу, а також розрахунку таких витрат є підставою для відмови у задоволенні вимог про відшкодування таких витрат. 
До заяви про стягнення витрат на надання правничої допомоги ТОВ «ФК «Солвентіс» додано Акт про підтвердження факту надання правничої допомоги, з якого вбачається, що виконання робіт зі складання апеляційної скарги на заочне рішення оцінено сторонами у 3 000 грн (по 1 000 грн за годину).
При цьому, з матеріалів справи вбачається, що у поданій до суду першої інстанції позовній заяві обставини отримання відповідачкою кредиту та розрахунок заборгованості викладені досить стисло. Одночасно позов містить більш широке викладення практики Верховного Суду, щодо правовідносин, які позивач вважає подібними до тих, які склалися між ТОВ «ФК «Солвентіс» та відповідачкою ОСОБА_1 . 
Натомість в апеляційній скарзі позивачем більш детально описано саме процедуру оформлення кредиту та спосіб його отримання. 
При визначенні суми відшкодування суд має виходити з критерію реальності адвокатських витрат (встановлення їхньої дійсності та необхідності), а також критерію розумності їхнього розміру, виходячи з конкретних обставин справи та фінансового стану обох сторін. Ті самі критерії застосовує ЄСПЛ, присуджуючи судові витрат на підставі статті 41 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод.
Зокрема, у рішеннях від 12 жовтня 2006 року у справі «Двойних проти України» (пункт 80), від 10 грудня 2009 року у справі «Гімайдуліна і інших проти України» (пункти 34-36), від 23 січня 2014 року у справі «East/West Alliance Limited» проти України» заява №19336/04, від 26 лютого 2015 року у справі «Баришевський проти України» (пункт 95), від 06 липня 2015 року у справі «Заїченко проти України» (п.131), зазначено, що заявник має право на компенсацію судових та інших витрат, лише якщо буде доведено, що такі витрати були фактичними і неминучими, а їхній розмір - обґрунтованим.
Аналогічний правовий висновок викладено в постанові Великої Палати Верховного Суду від 19 лютого 2020 року у справі №755/9215/15-ц,постановах Верховного Суду від 02 грудня 2020 року у справі№742/2585/19, від 03 лютого 2021 року у справі №522/24585/17.
У рішенні ЄСПЛ від 28 листопада 2002 року у справі «Лавентс проти Латвії» зазначено, що відшкодовуються лише витрати, які мають розумний розмір.
Тобто, суд зобов`язаний оцінити рівень адвокатських витрат, що мають бути присуджені з урахуванням того, чи були такі витрати понесені фактично, але й також - чи була їх сума обґрунтованою.
Так, відповідно до статті 11 ЦПК України суд визначає в межах, встановлених цим Кодексом, порядок здійснення провадження у справі відповідно до принципу пропорційності, враховуючи: завдання цивільного судочинства; забезпечення розумного балансу між приватними й публічними інтересами; особливості предмета спору; ціну позову; складність справи; значення розгляду справи для сторін, час, необхідний для вчинення тих чи інших дій, розмір судових витрат, пов`язаних із відповідними процесуальними діями, тощо.
Для суду не є обов`язковими зобов`язання, які склалися між адвокатом та клієнтом, зокрема у випадку укладення ними договору, що передбачає сплату адвокату певного гонорару, в контексті вирішення питання про розподіл судових витрат. 
У справі, що переглядається, колегія суддів враховує недоліки позовної заяви, які були усунуті у тексті апеляційної скарги, складність справи, особливості предмета спору, ціну позову, значення розгляду справи для сторін, час, необхідний для вчинення адвокатом тих чи інших дій.
З огляду на викладене та дотримуючись принципу пропорційності, з урахуванням задекларованих завдань цивільного судочинства, колегія суддів доходить висновку, що розмір судових витрат, які підлягають відшкодуванню ТОВ «ФК «Солвентіс» за рахунок відповідачки ОСОБА_1 , буде достатнім у розмірі 2 000 грн. 
Таким чином, з відповідачки ОСОБА_1 на користь ТОВ «ФК «Солвентіс» слід стягнути витрати на надання професійної правничої допомоги у розмірі 
2 000 грн.
ПОСТАНОВИВ:
Заяву представника Товариства з обмеженою відповідальністю «Фінансова компанія «СОЛВЕНТІС» Ланового Євгена Миколайовича про ухвалення додаткового рішення задовольнити частково.
 
Стягнути з ОСОБА_1 (місце реєстрації: АДРЕСА_1 , реєстраційний номер облікової картки платника податків НОМЕР_1 ) на користь Товариства з обмеженою відповідальністю «Фінансова компанія «СОЛВЕНТІС» (вул. Симона Петлюри, 21/1, м. Бровари Київська область, код ЄДРПОУ 43657029) витрати на надання професійної правничої допомоги у розмірі 2 000 (дві тисячі) грн.
Постанова набирає законної сили з дня прийняття, але за наявності підстав, передбачених статтею 389 ЦПК, може бути оскаржена в касаційному порядку до Верховного Суду протягом тридцяти днів з дня складання повного судового рішення.

Головуюча      Н.О.Тищук
Судді:      В.В.Коломієць
Т.В.Серебрякова

---------------------------------
Повний текст постанови виготовлено 11 червня 2026 року