Справа № 308/4740/25

ПОСТАНОВА
 
І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

19.05.2026 м. Ужгород

Суддя Закарпатського апеляційного суду Бисага Т.Ю., за участю захисника-адвоката Суботи М.І., розглянувши у відкритому судовому засіданні справу про адміністративне правопорушення за апеляційною скаргою адвоката Цебрика Л.В. в інтересах ОСОБА_1 на постанову судді Ужгородського міськрайонного суду Закарпатської області від 12 травня 2025 року про притягнення ОСОБА_1 до адміністративної відповідальності за ч. 5 ст. 126 КУпАП,
В С Т А Н О В И В:
Постановою судді Ужгородського міськрайонного суду Закарпатської області від 12 травня 2025 року ОСОБА_1 визнано винним у вчиненні адміністративного правопорушення, передбаченого ч. 5 ст. 126 КУпАП і призначено йому адміністративне стягнення у виді штрафу в розмірі 2400 неоподатковуваних мінімумів доходів громадян, що становить 40 800 (сорок тисяч вісімсот) гривень, з позбавленням права керування транспортними засобами строком на 5 (п`ять) років.
Стягнуто з ОСОБА_1 на користь держави 605.6 гривень судового збору.
Відповідно до постанови суду,  ОСОБА_1 будучи особою, яку протягом року було піддано адміністративному стягненню за керування транспортними засобами без права керувати такими, повторно 23 березня 2025 року близько 23 год. 12 хв., у м. Ужгород, по вул. Тиводара Легоцького, 66, керував транспортним засобом «ВАЗ 21099», номерний знак НОМЕР_1 , не маючи права керування транспортними засобами.
Своїми діями ОСОБА_1 порушив вимоги ст. 15 ЗУ «Про дорожній рух», тим самим вчинив адміністративне правопорушення, передбачене ч. 5 ст. 126 КУпАП.
Не погоджуючись з постановою суду адвокат Цебрик Л.В. в інтересах ОСОБА_1 подав апеляційну скаргу, в якій просить скасувати постанову суду від 12.05.2025, справу закрити за відсутністю події та складу правопорушення. Зазначає, що з відеозапису не вбачається, що ОСОБА_1 керував транспортним засобом. Звертає увагу, що у протоколі не зазначено постанову будь-якого органу, яка би набула законної сили і винесена у період з 24.03.2024 по 23.03.2025, у зв`язку з якою дії ОСОБА_1 кваліфіковані за ч.5 ст.126 КУпАП. Просить суд під час розгляд і вирішення цієї справи врахувати судову практику ЄСПЛ.
В судове засідання особа, яка притягається до адміністративної відповідальності ОСОБА_1 та його захисник-адвокат Цебрик Л.В. не з`явилися, хоча належним чином були повідомленими про дату, час і місце судового засідання, при цьому не повідомили суд про поважність причин їх неявки, що згідно вимог ст. 294 КУпАП, не перешкоджає розгляду справи, а тому, апеляційний суд вважає за можливе провести апеляційний розгляд без їх участі.
У цьому контексті, суд апеляційної інстанції враховує практику Європейського Суду з прав людини у рішенні «Пономарьов проти України» (справа №3236/03 від 03.04.2008), у якому зазначено, що сторони в розумні інтервали часу мають вживати заходів, щоб дізнатися про стан судового провадження. Отже, будь-яких підстав, що унеможливлюють проведення судового розгляду за відсутності правопорушника чи його представника, апеляційний суд не вбачає.
Заслухавши захисника особи, яка притягається до адміністративної відповідальності ОСОБА_1 - адвоката Субота М.І., який підтримав подану апеляційну скаргу адвокатом Цебриком Л.В. та просив її задовольнити з підстав наведених у ній, перевіривши законність та обґрунтованість постанови суду першої інстанції, дослідивши мотиви і доводи апеляційної скарги, вивчивши матеріали адміністративної справи, апеляційний суд приходить до наступного висновку.
Відповідно до вимог ч. 7 ст. 294 КУпАП, апеляційний суд переглядає справу в межах апеляційної скарги. При цьому, він не обмежений її доводами, якщо під час розгляду справи буде встановлено неправильне застосування норм матеріального права або порушення норм процесуального права, також апеляційний суд може дослідити нові докази, які не досліджувалися раніше, якщо визнає обґрунтованим ненадання їх до місцевого суду або необґрунтованим відхилення їх місцевим судом.
У відповідності до ст. 245 КУпАП, завданнями провадження в справах про адміністративні правопорушення є: своєчасне, всебічне, повне і об`єктивне з`ясування обставин кожної справи, вирішення її в точній відповідності з законом.
Так, ч. 5 ст. 126 КУпАП передбачена адміністративна відповідальність за повторне протягом року вчинення порушень, передбачених частинами другою - четвертою цієї статті.
Диспозиціями ч. ч. 2-4 ст. 126 КУпАП передбачена адміністративна відповідальність за керування транспортним засобом особою, яка не має права керування таким транспортним засобом, або передача керування транспортним засобом особі, яка не має права керування таким транспортним засобом, керування транспортним засобом особою, стосовно якої встановлено тимчасове обмеження у праві керування транспортними засобами, а також керування транспортним засобом особою, позбавленою права керування транспортними засобами.
Як слідує з матеріалів справи ОСОБА_1 інкримінується те, що він 23.03.2025 року близько 23 год. 12 хв., у м. Ужгород, по вул. Тиводара Легоцького, 66, керував транспортним засобом «ВАЗ 21099, не маючи права керування таким, повторно. Своїми діями ОСОБА_1 порушив вимоги ст. 15 ЗУ «Про дорожній рух», тим самим вчинив адміністративне правопорушення, передбачене ч. 5 ст. 126 КУпАП.
Об`єктивна сторона поставленого у провину ОСОБА_1 адміністративного правопорушення полягає у повторному протягом року керуванні транспортним засобом особою, яка не має права керування таким транспортним засобом.
На підтвердження винуватості ОСОБА_1 у вчиненні інкримінованого йому правопорушення, передбаченого ч. 5 ст. 126 КУпАП, суд першої інстанції послався на протокол про адміністративне правопорушення серії ЕПР1 №279921 від 23.03.2025; довідку старшого інспектора відділу адміністративної практики УПП у Закарпатській області ДПП Пастика Д. про те, що ОСОБА_1 постановою серії ЕНА №4083719 від 16.02.2025 притягувався до адміністративної відповідальності за ч. 2 ст. 126 КУпАП, іншими матеріалами справи.
З таким висновком суду першої інстанції, суд апеляційної інстанції погодитися не може виходячи з наступного.
Як вбачається з матеріалів справи, в даному випадку, повторність в діях ОСОБА_1 співробітниками поліції та судом першої інстанції була встановлена на підставі Довідки старшого інспектора відділу адміністративної практики УПП у Закарпатській області ДПП Пастика Д., згідно якої слідує, що постановою серії ЕНА №4083719 від 16.02.2025 було накладено стягнення у вигляді штрафу у розмірі 3400 грн. за вчинення адміністративного правопорушення, передбаченого ч. 2 ст. 126 КУпАП, будь-яких інших належних та допустимих доказів на підтвердження позбавлення ОСОБА_1 права керування транспортними засобами до матеріалів справи не додано.
Апеляційний суд звертає увагу, що працівники поліції при складанні протоколу про адміністративне правопорушення та оформленні матеріалів справи не перевірили обставини, на які вони посилаються у фабулі зазначеного протоколу та не долучили належних доказів, що свідчить про те, що сам факт порушення ПДР України не може бути підтверджений виключно протоколом про адміністративне правопорушення без належних та допустимих доказів у розумінні ст. 251 КУпАП.
У зв`язку з наведеним, апеляційний суд погоджується з доводами апеляційної скарги та поясненнями сторони захисту в судовому засіданні апеляційного суду про те, що судом першої інстанції помилково оцінено довідки адмінпрактики, які наявні у матеріалах справи з позиції належності та допустимості, оскільки вони не можуть бути підставою для класифікації за ч. 5 ст. 126 КУпАП за ознакою повторності, адже з їх змісту не вбачається, що дану інформацію відображено в реєстрах, а така довідка складена на власний розсуд та відповідно не є офіційним джерелом інформації про притягнення  ОСОБА_1 до адміністративної відповідальності раніше.
Крім того, апеляційний суд зазначає, що дана довідка є неналежним та допустимим доказом, оскільки вона оформлена всупереч вимогам п.5.27 Уніфікованої системи організаційно-розпорядчої документації, немає реквізитів документа, належним чином не завірена, та з неї не можливо встановити чи набула постанова законної сили та чи не було її оскаржено у встановленому законом порядку.
Перевіривши вищезазначені доводи сторони захисту, апеляційним судом через ЄДРСР встановлено наявність постанов, з яких вбачається, що ОСОБА_1 притягався до адміністративної відповідальності за вчинення адміністративних правопорушень, передбачених ч. 1 ст. 126 КУпАП - 25.08.2023 та за ч. 2 ст. 126 КУпАП – 07.09.2023.
Враховуючи вищезазначені обставини, апеляційний суд приходить до висновку, що станом на 23.03.2025 в діях ОСОБА_1  була відсутня кваліфікуюча ознака «повторність», а отже і відсутній склад адміністративного правопорушення, передбаченого ч. 5 ст. 126 КУпАП. Отже дії  ОСОБА_1  слід перекваліфікувати з ч. 5 ст. 126 на ч. 2 ст. 126 КУпАП, тобто керування транспортним засобом особою, яка не має права керування таким транспортним засобом.
За таких обставин апеляційний суд погоджується з доводами апеляційної скарги про те, що дана справа розглянута судом першої інстанції без додержання вимог ст. 280 КУпАП, а тому оскаржувана постанова не може вважатися законною та обґрунтованою, яка була винесена на підставі об`єктивно з`ясованих даних.
За приписами ст. 251КУпАП доказами в справі про адміністративне правопорушення є будь-які фактичні дані, на основі яких у визначеному законом порядку орган (посадова особа) встановлює наявність чи відсутність адміністративного правопорушення, винність даної особи в його вчиненні та інші обставини, що мають значення для правильного вирішення справи. 
Статтею 252 КУпАП передбачено, що оцінка доказів здійснюється за внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному та об`єктивному дослідженні всіх обставин справи в їх сукупності.
Проте, всупереч вказаних вимог закону, місцевий суд не з`ясував всі обставини справи та дійшов помилкового висновку про винуватість ОСОБА_1 у вчиненні адміністративного правопорушення, передбаченого ч. 5 ст. 126 КУпАП.
Поза увагою суду першої інстанції залишилось те, що протокол про адміністративне правопорушення серії ЕПР1 №279921 від 23.03.2025 про притягнення ОСОБА_1 до адміністративної відповідальності за ч. 5 ст. 126 КУпАП, не може бути визнаний належним доказом у даній справі у розумінні ст. 251 КУпАП, оскільки не є самостійним беззаперечним доказом, а обставини викладені у ньому повинні бути перевірені за допомогою інших доказів.
Згідно роз`яснень, які містяться в абзаці другому п.19 постанови Пленуму Верховного Суду України від 01.11.1996 року за №9 «Про застосування Конституції України при здійсненні правосуддя», визнання особи винуватою може мати місце лише за умови доведеності її вини.
Положеннями ст. 17 Закону України "Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини" зобов`язано суди застосовувати при розгляді справ Конвенцію про захист прав людини і основоположних свобод та практику Європейського суду з прав людини як джерела права.
Європейський суд з прав людини у своїх рішеннях неодноразово зазначав, що деякі справи про адміністративні правопорушення за своєю суттю мають кримінальний характер та повністю підпадають під гарантії ст. 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод (п.п. 21-22 рішення у справі "Надточій проти України", п. 33 рішення у справі "Гурепка проти України", ухваленого 6 вересня 2005 року).
У статті 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, закріпленні положення, які зводяться до того, що кожен вважається невинуватим доти, доки його вину не буде доведено в законному порядку.
Протокол про адміністративне правопорушення не може бути беззаперечним доказом вини особи в тому чи іншому діянні, оскільки не являє собою імперативного факту доведеності вини особи, тобто не узгоджується із стандартом доказування "поза розумним сумнівом" (рішення від 18 січня 1978 року у справі "Ірландія проти Сполученого Королівства" (Ireland v.theUnitedKingdom), п. 161, Series A заява № 25), який застосовується при оцінці доказів, а такі докази можуть "випливати зі співіснування достатньо переконливих, чітких і узгоджених між собою висновків чи схожих неспростовних презумпцій факту".
Аналізуючи у сукупності зазначені вище норми законодавства та надані докази, апеляційний суд доходить висновку, що суд першої інстанції припустився порушення вимог закону про адміністративну відповідальність, розглянув протокол про адміністративне правопорушення, при цьому не з`ясувавши чи було вчинено адміністративне правопорушення, чи винна дана особа в його вчиненні, чи підлягає вона адміністративній відповідальності, не з`ясувавши повно, всебічно і об`єктивно всі обставини справи, і як наслідок передчасно дійшов висновку про наявність у діях ОСОБА_1  складу адміністративного правопорушення, передбаченого ч. 5 ст. 126 КУпАП.
Відповідно до ст. 294 КУпАП, за наслідками розгляду апеляційної скарги суд апеляційної інстанції має право змінити постанову.
Відповідно до положень ст. 23 КУпАП адміністративне стягнення є мірою відповідальності і застосовується з метою виховання особи, яка вчинила адміністративне правопорушення, в дусі додержання законів України, поваги до правил співжиття, а також запобігання вчинення нових правопорушень як самим правопорушником, так і іншими особами.
Вирішуючи питання про призначення ОСОБА_1  виду та міри адміністративного стягнення, апеляційний суд, згідно вимог ст. 33 КУпАП, враховує характер вчиненого правопорушення, особу правопорушника, обставини, що пом`якшують і обтяжують відповідальність, а тому необхідним та достатнім для виховання особи, запобігання вчиненню ним нових правопорушень слід призначити ОСОБА_1  адміністративне стягнення у межах санкції ч. 2 ст. 126 КУпАП у вигляді штрафу в дохід держави у розмірі двохсот неоподатковуваних мінімумів доходів громадян, що становить 3400 гривень.
Враховуючи наведене, апеляційний суд приходить до висновку, що апеляційну скаргу адвоката Цебрика Л.В., в інтересах ОСОБА_1 необхідно задовольнити частково, а постанову судді Ужгородського міськрайонного суду Закарпатської області від 12 травня 2025 року про притягнення ОСОБА_1 до адміністративної відповідальності за ч. 5 ст. 126 КУпАП,змінити в частині кваліфікації дій ОСОБА_1 та призначення йому адміністративного стягнення.
Керуючись ст. 294 КУпАП, апеляційний суд,
П О С Т А Н О В И В :
Апеляційну скаргу адвоката Цебрика Л.В. в інтересах ОСОБА_1 задовольнити частково.
Постанову судді Ужгородського міськрайонного суду Закарпатської області від 12 травня 2025 року про притягнення ОСОБА_1 до адміністративної відповідальності за ч. 5 ст. 126 КУпАП, змінити.
Перекваліфікувати дії ОСОБА_1 з ч. 5 ст. 126 КУпАП на ч. 2 ст. 126 КУпАП і накласти на нього стягнення у виді штрафу в розмірі двохсот неоподатковуваних мінімумів доходів громадян, що становить 3400 гривень в дохід держави.
В іншій частині оскаржувану постанову суду залишити без змін.
Постанова є остаточною та оскарженню не підлягає.

Суддя Т.Ю. Бисага