ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД міста КИЄВА 01054, м.Київ, вул.Б.Хмельницького,44-В, тел. (044) 334-68-95, E-mail: inbox@ki.arbitr.gov.ua	
РІШЕННЯ
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ
17.06.2026	Справа № 910/141/20	
Господарський суд міста Києва у складі головуючого судді Чинчин О.В., за участю секретаря судового засідання Тихоши Л.Г., розглянув у відкритому судовому засіданні справу в порядку загального позовного провадження
за позовом 	ОСОБА_1 ( АДРЕСА_1 ; ідентифікаційний номер: НОМЕР_1 ) 	
до    про	Товариства з обмеженою відповідальністю «АВЕРС ЛТД» (08133, Київська обл., Києво-Святошинський р-н, місто Вишневе(з), вул.Чорновола, будинок 51-А; ідентифікаційний код 22946858)  стягнення вартості частки статутного капіталу	
Представники:
від Позивача: Юренко Є.О. (представник на підставі ордеру);
від Відповідача: не з`явились;
ОБСТАВИНИ СПРАВИ
ОСОБА_1 (надалі також - «Позивач») звернулась до Господарського суду міста Києва з позовом до Товариства з обмеженою відповідальністю «АВЕРС ЛТД» (надалі також - «Відповідач») про стягнення вартості частки статутного капіталу. 

Ухвалою Господарського суду міста Києва від 09.01.2020 відкрито провадження у справі №910/141/20; постановлено здійснювати розгляд справи за правилами загального позовного провадження; підготовче засідання призначено на 12.02.2020; встановлено учасникам справи строки для подання заяв по суті справи.

Ухвалою Господарського суду міста Києва від 12.02.2020 задоволено клопотання ОСОБА_1 про витребування доказів; витребувано у Товариства з обмеженою відповідальністю "Аверс Лтд" належним чином засвідчені копії фінансового звіту (балансу) за 2016-2018 роки; оборотно-сальдових відомостей за 2016-2018 роки; звітів про фінансові результати за 2016-2018 роки; звітів про рух коштів (форма №3) за 2016-2018 роки; звітів про власний капітал (форма №4) за 2016-2018 роки; приміток до річної фінансової звітності (форма №5) за 2016-2018 роки; балансової довідки про вартість основних засобів підприємства; переліку основних засобів станом на 17 липня 2018 року; правовстановлюючих документів на об`єкти нерухомого майна (свідоцтва про право власності, договори купівлі-продажу, витяги з державного реєстру прав власності на нерухоме майно); технічних паспортів на об`єкти нерухомого майна; реєстраційних посвідчень на колісні транспортні засоби; довідки про технічний стан обладнання, колісних транспортних засобів, об`єктів нерухомого майна, мереж і спору, посвідчені підписом і печаткою; розшифровки дебіторської заборгованості за строком виникнення; розшифровки кредиторської заборгованості за строком виникнення; реєстру діючих договорів фінансової допомоги (рахунок 685) із зазначенням номеру і дати укладення договору, строків погашення заборгованості за договором, залишку непогашеної заборгованості.
Крім того, вказаною ухвалою суду було зобов`язано Головне управління Державної податкової служби у місті Києві надати належним чином засвідчену копію фінансового звіту (балансу) Товариства з обмеженою відповідальністю "Аверс Лтд" (ідентифікаційний код 22946858) за 2018 рік.

У підготовчому засіданні 12.02.2020 судом було постановлено протокольну ухвалу (без виходу до нарадчої кімнати) про продовження строку проведення підготовчого провадження на 30 днів; відкладено підготовче засідання на 25.03.2020.

27.02.2020 до Господарського суду міста Києва від Головного управління ДПС у м. Києві Державної податкової служби України надійшли документи на виконання вимог ухвали суду від 12.02.2020.

Підготовче засідання, призначене на 25.03.2020, не відбулось у зв`язку з перебуванням судді Чинчин О.В. на лікарняному.

09.04.2020 до Господарського суду міста Києва від позивача надійшла заява про забезпечення позову, в якій позивач просив суд забезпечити позов шляхом накладення арешту на майно, яке належить Товариству з обмеженою відповідальністю "Аверс Лтд", а саме:
- легковий автомобіль марки TOYOTA CAMRY 3.5, 3456, бежевого кольору, ДНЗ НОМЕР_2 , 2008 року випуску, № двигуна НОМЕР_3 , № кузова НОМЕР_4 ;
- вантажний автомобіль марки ГАЗ-3302, 2464, білого кольору, ДНЗ НОМЕР_5 , 2007 року випуску, № двигуна НОМЕР_6 , № шасі НОМЕР_7 , № кузова НОМЕР_8 ;
- вантажний автомобіль марки ГАЗ-33021, 2890, тентований, синього кольору, ДНЗ НОМЕР_9 , 2006 року випуску, № двигуна НОМЕР_10 , № шасі НОМЕР_11 , № кузова НОМЕР_12 ;
- об`єкт нерухомого майна - комплекс загальною площею 1097,2 кв.м., який розташований за адресою: Черкаська обл., м. Черкаси, вул. Громова, буд. 165.

10.04.2020 до Господарського суду міста Києва від відповідача надійшов відзив на позовну заяву.

Ухвалою Господарського суду міста Києва від 13.04.2020 задоволено заяву позивача про забезпечення позову.

Ухвалою Господарського суду міста Києва від 15.04.2020 повернуто без розгляду відзив Товариства з обмеженою відповідальністю "Аверс Лтд".

Ухвалою Господарського суду міста Києва від 15.04.2020 підготовче засідання у справі №910/141/20 призначено на 20.05.2020.

У підготовчому засіданні 20.05.2020 судом було постановлено протокольну ухвалу (без виходу до нарачдої кімнати) про відкладення підготовчого засідання на 10.06.2020.
Представник позивача у підготовчому засіданні 10.06.2020 підтримав подане ним клопотання про призначення у справі №910/141/20 судово-економічної експертизи.
Представник відповідача у підготовче засідання 10.06.2020 не з`явився, про призначене судове засідання був повідомлений належним чином, що підтверджується рекомендованим повідомленням про вручення поштового відправлення 0105473398806.

Ухвалою Господарського суду м. Києва від 10.06.2020 з метою встановлення правомірності заявлених позовних вимог, всебічного, повного та об`єктивного розгляду спору й вирішення питань, що потребують спеціальних знань, Суд дійшов висновку про призначення у справі судової експертизи, проведення якої доручено Київському науково - дослідному інституту судових експертиз (03680, м. Київ, вул. Смоленська, 6), та зупинено провадження у справі № 910/141/20.

24.07.2020 на адресу Господарського суду міста Києва від Київського науково - дослідного інституту судових експертиз надійшло Клопотання про надання додаткових матеріалів, необхідних для проведення експертизи. 

Ухвалою Господарського суду міста Києва від 28.07.2020 року поновлено провадження у справі № 910/141/20, задоволено клопотання експертів Київського науково - дослідного інституту судових експертиз про надання додаткових матеріалів, необхідних для проведення судової експертизи у справі № 910/141/20; витребувано у сторін додаткові матеріали, згідно з переліком, зазначеним у клопотанні експертів.

Ухвалою Господарського суду міста Києва від 28.07.2020 року провадження у справі № 910/141/20 зупинено до закінчення проведення судової експертизи. 

08.10.2020 року через загальний відділ діловодства суду (канцелярію) від Київського науково - дослідного інституту судових експертиз надійшов лист №17021/17022/20-72/17023/20-56/17024/20-42 від 07.10.2020 року з повідомленням про неможливість проведення комплексної судової експертизи за наданими на дослідження матеріалами. 

Ухвалою Господарського суду міста Києва від 16.10.2020 року поновлено провадження у справі №910/141/20. 

Ухвалою Господарського суду міста Києва від 16.10.2020 року застосовано заходи процесуального примусу, а саме: тимчасове вилучення державним виконавцем доказів для дослідження судом. Тимчасово вилучено докази для дослідження судом, а саме: 
- - детальні кольорові фотознімки автомобілів TOYOTA CAMRY (д.н.з. НОМЕР_2 ), ГАЗ-3302 (д.н.з. НОМЕР_5 ), ГАЗ-33021 (д.н.з. НОМЕР_9 ) станом на 17.07.2018. Фотознімки надати в електронному вигляді в оригінальному цифровому форматі;
- документально підтверджену інформацію щодо перебування досліджуваних КТЗ у попередніх ДТП, проведених капітальних ремонтах та наявних вузлах і агрегатах, які потребували ремонту або заміни (довідки про попередні ДТП об`єкта дослідження надані НПУ України, акти проведення ремонтно-відновлювальних робіт з підтвердженням оплати згідно цих актів) станом на дату ДТП, що сталась 17.07.2018;
- інформацію про наявність корозійних пошкоджень кузову досліджуваного КТЗ, надати дані щодо комплектності та укомплектованості, наявності додаткового встановленого обладнання (з відповідними документами, що підтверджують дату його встановлення та вартість), показники одометра, оновлення складників та фактичного технічного стану об`єкта дослідження станом на 17.07.2018. 
- додаткові документи та вихідні дані щодо об`єкта оцінки - нерухомого майна, яке включено до сукупності всіх часток учасників в статутному капіталі ТОВ "Аверс Лтд", що були актуальні на дату оцінки 17.07.2018, а саме:
• перелік будівель та споруд; 
• документи, що підтверджують право власності;
• технічну документацію на об`єкт оцінки (у повному обсязі та складену у відповідності до вимог Інструкції про порядок проведення технічної інвентаризації об`єктів нерухомого майна);
• відомості щодо земельної ділянки, на якій розташований об`єкт оцінки (документи, що посвідчують право власності, витяг з Державного кадастру, договори оренди/користування та ін.); 
• відомості щодо існуючого використання, а також переліку послуг/робіт, що надавались/могли надаватись стороннім організаціям внаслідок функціонування об`єкта оцінки; у разі надання майна в оренду іншим суб`єктам господарювання, вказати (за функціональним призначенням): ставки орендної плати за одиницю площі; загальні показники площі приміщень, що передавались в оренду; відсоток завантаження площ орендарями; відомості про фактичні доходи та витрати, пов`язані із функціонуванням об`єкта оцінки;
• відомості щодо технічного стану (в т.ч. якості застосованих будівельних матеріалів) об`єкта оцінки, або надати роз`яснення, чи змінилися зазначені показники з дати оцінки по теперішній час (у разі можливості забезпечення обстеження об`єкта оцінки).
- статут ТОВ "Аверс Лтд" (код ЄДРПОУ 22946858), актуальний на дату 17.07.2018;
- облікові бухгалтерські регістри ТОВ "Авер Лтд" станом на 31.12.2018 та 17.07.2018, які містять відомості щодо обліку підприємством:
• основних засобів із зазначенням об`єктів основних засобів;
• запасів та інших необоротних активів в розрізі найменувань; 
• залишків грошових коштів на рахунках підприємства;
• дебіторської та кредиторської заборгованості підприємства із зазначенням дати виникнення заборгованості 
- детальну розшифровку дебіторської та кредиторської заборгованості товариства із зазначенням дати виникнення; 
- інші документи бухгалтерського обліку/бухгалтерські довідки, які відносяться до поставлених на вирішення експертизи питань.
Провадження у справі №910/141/20 зупинено до закінчення виконавчого провадження з вилучення доказів для дослідження судом.

04.10.2021 року через загальний відділ діловодства суду (канцелярію) від Позивача надійшло клопотання про зміну адреси відповідача. 

27.10.2021 року через загальний відділ діловодства суду (канцелярію) від Позивача надійшло клопотання про стягнення в дохід держави з керівника ТОВ "Авер Лтд" штрафу за невиконання вимог ухвали суду. 

06.09.2022 року через загальний відділ діловодства суду (канцелярію) від Відповідача надійшла заява про долучення до матеріалів справи витребуваних судом документів. 

Ухвалою Господарського суду міста Києва від 12.09.2022 року поновлено провадження у справі № 910/141/20, підготовче засідання у справі №910/141/20 призначено на 28.09.2022 року. 

Ухвалою Господарського суду міста Києва від 28.09.2022 року призначено у справі №910/141/20 судову експертизу, проведення якої доручити Київському науково - дослідному інституту судових експертиз, провадження у справі № 910/141/20 зупинено до проведення судової експертизи та отримання висновку експерта.

21.07.2023 року через загальний відділ діловодства суду (канцелярію) від Київського науково - дослідного інституту судових експертиз надійшло клопотання № 9792/11606-4-22/71 від 14.07.2023 року про надання додаткових документів (оригіналів або належним чином завірених копій), а саме:
для проведення транспортно-товарознавчого дослідження: надати детальні кольорові фотознімки якісного стану автомобілів станом на 17.07.2018 (фотознімки надати в електронному вигляді в оригінальному цифровому форматі); надати документально підтверджену інформацію щодо перебування досліджуваних КТЗ у попередніх ДТП, проведених капітальних ремонтах та наявних вузлах і агрегатах, які потребували ремонту або заміни (довідки про попередні ДТП об?єкта дослідження надані НПУ України, акти проведення ремонтно-відновлювальних робіт з підтвердженням оплати згідно цих актів) станом на 17.07.2018; також надати інформацію про наявність корозійних пошкоджень кузову досліджуваного КТ3, надати дані щодо комплектності та укомплектованості, наявності додаткового встановленого обладнання (з відповідними документами, що підтверджують дату його встановлення та вартість), показники одометра, оновлення складників та фактичного технічного стану об?єктів дослідження станом на 17.07.2018;
для проведення товарознавчого дослідження необхідно надати: повну товарну характеристику на досліджувані вироби (торгову марку, модель/артикул, комплектність, кількість (уп./шт.) по кожному найменуванню окремо, матеріал виготовлення, розміри, підприємство та країна виробник, паспорта/керівництва до експлуатації тощо) станом на 17.07.2018; документи на підставі яких були придбані досліджувані вироби (договори/контракти, товарний/ фіскальний чек, видаткові накладні, рахунки-фактури тощо); акти технічного стану на досліджувані вироби із обов`язковим зазначенням чи в робочому стані вони перебували станом на 17.07.2018 рік; сертифікати відповідності та якості/інші документі, що підтверджують якісні показники досліджуваних виробів.
для проведення економічного дослідження необхідно надати: фінансову звітність ТОВ "Аверс ЛІТД" станом на 17.07.2018р. (Баланс та Звіт про фінансові результати) або на найближчу звітну дату - 30.06.2018р.

Листом від 24.07.2023 року витребувано від Київського науково - дослідного інституту судових експертиз матеріали справи №910/141/20. 

18.08.2023 року через загальний відділ діловодства суду (канцелярію) від Позивача надійшло клопотання про витребування у Відповідача запитуваних експертним закладом документів. 

29.08.2023 року на адресу Господарського суду міста Києва надійшли матеріали справи №910/141/20. 

Ухвалою Господарського суду міста Києва від 30.08.2023 року поновлено провадження у справі № 910/141/20, підготовче засідання у справі призначено на 20.09.2023 року. 

07.09.2023 року через загальний відділ діловодства суду (канцелярію) від Відповідача надійшла заява по справі. 

У підготовче судове засідання 20.09.2023 року з`явився представник позивача; представник відповідача не з`явився, про дату, час і місце судового засідання повідомлений належним чином.

Ухвалою Господарського суду міста Києва від 20.09.2023 року, яка занесена до протоколу судового засідання, задоволено клопотання Позивача про відкладення розгляду справи, відкладено підготовче судове засідання на 27.09.2023 року. 

21.09.2023 року через загальний відділ діловодства суду (канцелярію) від Позивача надійшло клопотання по справі. 

27.09.2023 року через загальний відділ діловодства суду (канцелярію) від Відповідача надійшла заява про проведення судового засідання за відсутності представника Відповідача. 

Ухвалою Господарського суду міста Києва від 27.09.2023 року клопотання експертів Київського науково - дослідного інституту судових експертиз № 9792/11606-4-22/71 від 14.07.2023 року про надання додаткових документів по справі №910/141/20 задоволено частково. Визначено ринкову вартість сукупності всіх часток учасників в статутному капіталі Товариства з обмеженою відповідальністю "Аверс Лтд" та ринкову вартість частки учасника ОСОБА_1 ( АДРЕСА_1 ; ідентифікаційний номер: НОМЕР_1 ) в статутному капіталі Товариства з обмеженою відповідальністю "Аверс Лтд" станом на 17.07.2018. У випадку неможливості визначення ринкової вартості сукупності всіх часток учасників в статутному капіталі Товариства з обмеженою відповідальністю "Аверс Лтд" та ринкової вартості частки учасника ОСОБА_1 ( АДРЕСА_1 ; ідентифікаційний номер: НОМЕР_1 ) в статутному капіталі Товариства з обмеженою відповідальністю "Аверс Лтд" станом на 17.07.2018, ринкову вартість визначити станом на 31.12.2018. Постановлено судову експертизу по справі №910/141/20, призначену ухвалою Господарського суду міста Києва від 28.09.2022 року, провести на підставі наявних матеріалів справи. Встановлено експертам Київського науково - дослідного інституту судових експертиз строк для проведення експертизи у справі №910/141/20 протягом 90 календарних днів з дня надходження матеріалів справи до експертної установи. Провадження у справі № 910/141/20 зупинено до закінчення проведення судової експертизи.

11.10.2023 року через систему «Електронний суд» від Позивача надійшло клопотання про приєднання до матеріалів справи документів.

25.09.2024 року через систему «Електронний суд» від Позивача надійшла скарга про недотримання експертами розумних строків проведення експертизи.

03.02.2025 року через загальний відділ діловодства суду (канцелярію) від Київського науково - дослідного інституту судових експертиз надійшов лист №1398/20482-4-24/42 від 27.01.2025 року. 

12.03.2025 року через систему «Електронний суд» від Позивача надійшла скарга про недотримання експертами розумних строків проведення експертизи.

06.05.2025 року через загальний відділ діловодства суду (канцелярію) від Київського науково - дослідного інституту судових експертиз надійшов лист від 29.04.2025 року про орієнтовний термін проведення експертизи у ІІІ кварталі 2025 року. 

02.10.2025 року через загальний відділ діловодства суду (канцелярію) від Київського науково - дослідного інституту судових експертиз надійшло клопотання №20056/11606-4-22/42 від 26.09.2025 року про надання додаткових документів, необхідних дозволів та забезпечення обстеження об`єктів дослідження №29535/22-71/1729/23-42/1730/23-56. 

Ухвалою Господарського суду міста Києва від 03.10.2025 року поновлено провадження у справі № 910/141/20, клопотання експерта Київського науково - дослідного інституту судових експертиз №20056/11606-4-22/42 від 26.09.2025 року про надання додаткових документів, необхідних дозволів та забезпечення обстеження об`єктів дослідження №29535/22-71/1729/23-42/1730/23-56 по справі №910/141/20 задоволено частково. Надано дозвіл експерту Київського науково - дослідного інституту судових експертиз на використання відомостей (інформації) з загальнодоступних ресурсів під час проведення судової експертизи по справі №910/141/20, призначеної ухвалою Господарського суду міста Києва від 28.09.2022 року. Зобов`язано Сторони узгодити з експертом Київського науково - дослідного інституту судових експертиз організацію його прибуття з експертної установи для проведення обстеження об`єкту дослідження під час проведення судової експертизи по справі №910/141/20, призначеної ухвалою Господарського суду міста Києва від 28.09.2022 року. В іншій частині клопотання експерта Київського науково - дослідного інституту судових експертиз №20056/11606-4-22/42 від 26.09.2025 року про надання додаткових документів, необхідних дозволів та забезпечення обстеження об`єктів дослідження №29535/22-71/1729/23-42/1730/23-56 по справі №910/141/20 відмовлено. Попереджено експертів Київського науково - дослідного інституту судових експертиз про необхідність проведення судової експертизи по справі №910/141/20, призначеної ухвалою Господарського суду міста Києва від 28.09.2022 року, з дотриманням строків, передбачених ухвалою Господарського суду міста Києва від 27.09.2023 року.

Ухвалою Господарського суду міста Києва від 03.10.2025 року провадження у справі № 910/141/20 зупинено до проведення судової експертизи та отримання висновку експерта.

27.02.2026 року через загальний відділ діловодства суду (канцелярію) від Київського науково - дослідного інституту судових експертиз надійшов висновок експертів за результатами проведення комплексної судової економічної, будівельно-технічної, транспортно - товарознавчої та товарознавчої експертизи №29535/22-71/1729/23-42/1730/23-56 від 19.02.2026 року.

Ухвалою Господарського суду міста Києва від 16.03.2026 року поновлено провадження у справі № 910/141/20, підготовче засідання у справі №910/141/20 призначено на 01.04.2026 року.

01.04.2026 року через систему «Електронний суд» від Позивача надійшли письмові пояснення.

Ухвалою Господарського суду міста Києва від 01.04.2026 року, яка занесена до протоколу судового засідання, відкладено розгляд клопотання Позивача про долучення письмових доказів до матеріалів справи, встановлено Позивачу та Відповідачу строк до 20.04.2026 року для надання письмових пояснень, задоволено клопотання Позивача про відкладення підготовчого судового засідання, відкладено підготовче судове засідання на 22.04.2026 року. 

21.04.2026 року через систему «Електронний суд» від Позивача надійшла заява про збільшення розміру позовних вимог. 

Ухвалою Господарського суду міста Києва від 22.04.2026 року, яка занесена до протоколу судового засідання, прийнято до розгляду заяву Позивача про збільшення розміру позовних вимог. 

Ухвалою Господарського суду міста Києва від 22.04.2026 року викликано в підготовче судове засідання експерта Київського науково-дослідного інституту судових експертиз Гучко Олену Володимирівну для надання пояснень щодо висновку експертів за результатами проведення комплексної судової економічної, будівельно-технічної, транспортно - товарознавчої та товарознавчої експертизи №29535/22-71/1729/23-42/1730/23-56 від 19.02.2026 року в частині оціночно-будівельного дослідження. Відкладено підготовче засідання у справі №910/141/20 на 06.05.2026 року.

Ухвалою Господарського суду міста Києва від 22.04.2026 року, яка занесена до протоколу судового засідання, встановлено Відповідачу строк до 5 днів на надання відзиву з врахуванням заяви позивача про уточнення позовних вимог, у задоволенні клопотання про поновлення пропущеного строку та долучення доказів відмовлено повністю. 

24.04.2026 року через систему «Електронний суд» від Позивача надійшло клопотання про виклик експерта. 

Ухвалою Господарського суду міста Києва від 06.05.2026 року, яка занесена до протоколу судового засідання, відкладено підготовче судове засідання на 13.05.2026 року.

Ухвалою Господарського суду міста Києва від 13.05.2026 року, яка занесена до протоколу судового засідання, закрито підготовче провадження та призначено справу до судового розгляду по суті на 17.06.2026 року.

16.06.2026 року через систему «Електронний суд» від Позивача надійшла заява про відшкодування витрат на правничу допомогу. 

В судовому засіданні 17 червня 2026 року представник Позивача підтримав вимоги та доводи позовної заяви, просив суд задовольнити позовні вимоги у повному обсязі. Представник Відповідача не з`явився, про дату, час та місце судового засідання був повідомлений належним чином, що підтверджується поверненням на адресу суду поштового конверту, надісланого на адресу Відповідача, надісланням телефонограми. 

Згідно з ч. 4 ст. 89 Цивільного кодексу України відомості про місцезнаходження юридичної особи вносяться до Єдиного державного реєстру.

За приписами частини 1 статті 7 Закону України "Про державну реєстрацію юридичних осіб, фізичних осіб-підприємців та громадських формувань" Єдиний державний реєстр створюється з метою забезпечення державних органів та органів місцевого самоврядування, а також учасників цивільного обороту достовірною інформацією про юридичних осіб, громадські формування, що не мають статусу юридичної особи, та фізичних осіб - підприємців з Єдиного державного реєстру.

Відповідно до інформації розміщеної на веб-сайті Міністерства юстиції України, місцезнаходженням Товариства з обмеженою відповідальністю «АВЕРС ЛТД» є 08133, Київська обл., Києво-Святошинський р-н, місто Вишневе(з), вул.Чорновола, будинок 51-А.

Суд зазначає, що Ухвала Господарського суду міста Києва у справі №910/141/20 була направлена рекомендованим листом з повідомленням про вручення на адресу Товариства з обмеженою відповідальністю «АВЕРС ЛТД», зазначену на веб-сайті Міністерства юстиції України. 

Відповідно до статті 242 Господарського процесуального кодексу України днем вручення судового рішення є:
1) день вручення судового рішення під розписку;
2) день отримання судом повідомлення про доставлення копії судового рішення до електронного кабінету особи;
3) день проставлення у поштовому повідомленні відмітки про вручення судового рішення;
4) день проставлення у поштовому повідомленні відмітки про відмову отримати копію судового рішення чи відмітки про відсутність особи за адресою місцезнаходження, місця проживання чи перебування особи, повідомленою цією особою суду;
5) день проставлення у поштовому повідомленні відмітки про відмову отримати копію судового рішення чи відмітки про відсутність особи за адресою місцезнаходження, місця проживання чи перебування особи, яка зареєстрована у встановленому законом порядку, якщо ця особа не повідомила суду іншої адреси.
Якщо судове рішення надіслано до електронного кабінету пізніше 17 години, судове рішення вважається врученим у робочий день, наступний за днем його відправлення, незалежно від надходження до суду повідомлення про його доставлення.

Крім того, за приписами частини 1 статті 9 Господарського процесуального кодексу України ніхто не може бути позбавлений права на інформацію про дату, час і місце розгляду своєї справи або обмежений у праві отримання в суді усної або письмової інформації про результати розгляду його судової справи. Будь-яка особа, яка не є учасником справи, має право на доступ до судових рішень у порядку, встановленому законом.

Відповідно до частини 2 статті 2 Закону України "Про доступ до судових рішень" усі судові рішення є відкритими та підлягають оприлюдненню в електронній формі не пізніше наступного дня після їх виготовлення і підписання.

Згідно з ч. ч. 1, 2 ст. 3 Закону України "Про доступ до судових рішень" для доступу до судових рішень судів загальної юрисдикції Державна судова адміністрація України забезпечує ведення Єдиного державного реєстру судових рішень. Єдиний державний реєстр судових рішень - автоматизована система збирання, зберігання, захисту, обліку, пошуку та надання електронних копій судових рішень. 

Судові рішення, внесені до Реєстру, є відкритими для безоплатного цілодобового доступу на офіційному веб-порталі судової влади України (ч. 1 ст. 4 Закону України "Про доступ до судових рішень").

Враховуючи вищевикладене, Суд зазначає, що Відповідач має доступ до судових рішень та мав можливість ознайомитись з ухвалою суду у Єдиному державному реєстрі судових рішень (www.reyestr.court.gov.ua).

Відповідно до статті 165 Господарського процесуального кодексу України у разі ненадання відповідачем відзиву у встановлений судом строк без поважних причин суд має право вирішити спір за наявними матеріалами справи.

Приймаючи до уваги, що Відповідач був належним чином повідомлений про дату та час судового засідання, враховуючи, що матеріали справи містять достатньо документів для розгляду справи по суті, Суд вважає, що неявка в судове засідання представника Відповідача не є перешкодою для прийняття Рішення у даній справі.
Відповідно до статті 233 Господарського процесуального кодексу України рішення у даній справі ухвалено після закінчення судового розгляду за результатами оцінки доказів, поданих сторонами.
В судовому засіданні 03 червня 2026 року, на підставі статті 240 Господарського процесуального кодексу України, оголошено вступну та резолютивну частини Рішення.
Розглянувши подані документи і матеріали, всебічно і повно з`ясувавши всі фактичні обставини, на яких ґрунтується позов, об`єктивно оцінивши докази, які мають юридичне значення для розгляду справи і вирішення спору по суті, Господарський суд міста Києва, - 
ВСТАНОВИВ
Відповідно до п.2.1 Статуту Товариства з обмеженою відповідальністю «АВЕРС ЛТД», затвердженого рішенням Загальних зборів учасників Товариства, оформленим протоколом №1 від 26.12.2012 року, учасниками товариства є ОСОБА_2 , ОСОБА_1 . (т.1 а.с.45-66)

Згідно з п.2.11 Статуту Учасник Товариства має право вийти з Товариства, повідомивши Товариство зі вихід не пізніше ніж за три місяці до виходу.

У п.2.12 Статуту визначено, що учасник, який виходить із Товариства, має право одержати вартість частини майна, пропорційну його частці у Статутному капіталі Товариства. Виплата проводиться після затвердження звіту за рік, в якому Учасник вийшов з Товариства, і в строк до 12 місяців з дня виходу. На вимогу Учасника та за згодою Товариства вклад може бути повернений повністю або частково в натуральній формі.

Учаснику, який вибув, сплачується належна йому частина прибутку, одержаного Товариством у даному році до моменту його виходу. Майно, передане Учасником Товариству тільки в користування, повертається в натуральній формі без винагороди. (п.2.13 Статуту) 

Відповідно до п.5.1 Статуту частки в статутному капіталі Товариства розподіляються між учасниками таким чином:
ОСОБА_2 володіє часткою в розмірі 187 грн. 50 коп., що становить 50% статутного капіталу; 
ОСОБА_1 володіє часткою в розмірі 187 грн. 50 коп., що становить 50% статутного капіталу. 

16.07.2018 року між ОСОБА_1 (Дарувальник) та ОСОБА_3 (Обдаровуваний) було укладено Договір дарування частки в статутному капіталі Товариства з обмеженою відповідальністю «АВЕРС ЛТД», відповідно до умов якого Дарувальник, обізнаний про безоплатність цього правочину, без будь-якого примусу, насильства або якихось погроз подарував, а Обдаровуваний прийняв у дар частину частки в статутному капіталі ТОВАРИСТВА З ОБМЕЖЕНОЮ ВІДПОВІДАЛЬНІСТЮ "АВЕРС ЛТД" в розмірі 18 гривень 75 копійок, що становить 5% Статутного капіталу Товариства (Дарунок). (т.1 а.с.20)

Разом із передачею зазначеною вище частини частки у статутному капіталі Товариства Дарувальник передає, а Обдаровуваний, в частині, визначеній в п. 1.1, цього Договору, приймає на себе права та обов`язки Учасника Товариства. (п.1.2 Договору)

Згідно з п.1.4 Договору передача частини частки, зазначеної в п. 1.1. цього Договору, оформлюється шляхом складання акту приймання-передачі частки та внесення змін до Державного реєстру юридичних осіб, фізичних осіб-підприємців та громадських формувань.

Відповідно до п.2.1 Договору обдаровуваний набуває право власності на частину частки з моменту її прийняття, що оформлюється відповідним актом приймання - передачі частини частки. 

На виконання умов Договору дарування частки в статутному капіталі Товариства з обмеженою відповідальністю «АВЕРС ЛТД» від 16.07.2018 року ОСОБА_1 передала, а ОСОБА_3 прийняла частину частки в статутному капіталі ТОВАРИСТВА З ОБМЕЖЕНОЮ ВІДПОВІДАЛЬНІСТЮ "АВЕРС ЛТД" в розмірі 18 гривень 75 копійок, що становить 5% Статутного капіталу Товариства, що підтверджується Актом приймання-передачі частки у статутному капіталі ТОВАРИСТВА З ОБМЕЖЕНОЮ ВІДПОВІДАЛЬНІСТЮ "АВЕРС ЛТД", який посвідчений приватним нотаріусом Київського міського нотаріального округу Іващенко Т.С. за реєстровим №568, 569. (т.1 а.с.21)

ОСОБА_1 звернулась до Товариства з обмеженою відповідальністю «АВЕРС ЛТД» з нотаріально посвідченою заявою від 18.07.2018 року про вихід з товариства, яка посвідчена приватним нотаріусом Київського міського нотаріального округу Іващенко Т.С. за реєстровим №576. (т.1 а.с.23)

18.07.2018 року ОСОБА_1 звернулась до державного реєстратора про проведення державної реєстрації виходу зі складу учасників Товариства з обмеженою відповідальністю «АВЕРС ЛТД». (т.1 а.с.24)

Повідомленням від 19.07.2018 року ОСОБА_1 просила Відповідача повідомити про ринкову вартість частки у статутному капіталі Товариства та виплатити ринкову вартість частки у статутному капіталі Товариства з обмеженою відповідальністю «АВЕРС ЛТД», розмір якої складає 45%, що підтверджується копіями опису вкладення у цінний лист від 23.07.2018 р., фіскального чеку, рекомендованого повідомлення про вручення 24.07.2018 р. (т.1 а.с.25-26)

Вимогою від 19.08.2019 року ОСОБА_1 просила Відповідача виплатити ринкову вартість частки у статутному капіталі Товариства з обмеженою відповідальністю «АВЕРС ЛТД», розмір якої складає 45%, що підтверджується копіями опису вкладення у цінний лист від 19.08.2019 р., фіскального чеку, рекомендованого повідомлення про вручення 21.08.2019 р. (т.1 а.с.27-29)

Обґрунтовуючи заявлені позовні вимоги, Позивач зазначає, що Відповідачем не було виплачено їй вартість частини майна, пропорційну частці у статутному капіталі Товариства з обмеженою відповідальністю «АВЕРС ЛТД», у повному обсязі. За таких підстав, Позивач звернувся до суду з вказаним позовом та просить суд з урахуванням Заяви про збільшення розміру позовних вимог від 21.04.2026 року, яка прийнята Судом до розгляду, стягнути з Товариства з обмеженою відповідальністю «АВЕРС ЛТД» на її користь ринкову вартість частки у статутному капіталі у розмірі 499 095 гривень 00 коп. Крім того, в результаті неналежного виконання Відповідачем умов договору, Позивач просить суд стягнути з Товариства з обмеженою відповідальністю «АВЕРС ЛТД» 3% річних у розмірі 100 789 грн. 84 коп., інфляційні у розмірі 469 556 грн. 47 коп.

Оцінюючи подані докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному і об`єктивному розгляді в судовому засіданні всіх обставин справи в їх сукупності, та, враховуючи те, що кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень, Суд вважає, що позовні вимоги ОСОБА_1 підлягають задоволенню з наступних підстав.

Стаття 6 Конвенції передбачає, що кожен має право на справедливий і публічний розгляд його справи упродовж розумного строку незалежним і безстороннім судом, встановленим законом, який вирішить спір щодо його прав та обов`язків цивільного характеру або встановить обґрунтованість будь-якого висунутого проти нього кримінального обвинувачення.

Відповідно до статті 4 Господарського процесуального кодексу України право на звернення до господарського суду в установленому цим Кодексом порядку гарантується. Ніхто не може бути позбавлений права на розгляд його справи у господарському суді, до юрисдикції якого вона віднесена законом. Юридичні особи та фізичні особи - підприємці, фізичні особи, які не є підприємцями, державні органи, органи місцевого самоврядування мають право на звернення до господарського суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав та законних інтересів у справах, віднесених законом до юрисдикції господарського суду, а також для вжиття передбачених законом заходів, спрямованих на запобігання правопорушенням.

Статтею 15 Цивільного кодексу України встановлено, що кожна особа має право на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання. 

Відповідно до ст. 16 Цивільного кодексу України, способами захисту цивільних прав та інтересів судом, зокрема, є визнання права; визнання правочину недійсним; припинення дії, яка порушує право; відновлення становища, яке існувало до порушення; примусове виконання обов`язку в натурі; зміна правовідношення; припинення правовідношення; відшкодування збитків та інші способи відшкодування майнової шкоди; відшкодування моральної (немайнової) шкоди; визнання незаконними рішення, дій чи бездіяльності органу державної влади, органу влади Автономної Республіки Крим або органу місцевого самоврядування, їхніх посадових і службових осіб. Суд може захистити цивільне право або інтерес іншим способом, що встановлений договором або законом.

Так, для того, щоб право на доступ до суду було ефективним, особа повинна мати чітко визначену та дієву можливість оскаржити подію, яка, на її думку, порушує її права й охоронювані законом інтереси (аналогічна правова позиція викладена у постанові Верховного Суду від 28.05.2020 у справі №910/7164/19).

Відповідно до статті 13 Господарського процесуального кодексу України судочинство у господарських судах здійснюється на засадах змагальності сторін. Учасники справи мають рівні права щодо здійснення всіх процесуальних прав та обов`язків, передбачених цим Кодексом. Кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених законом. Кожна сторона несе ризик настання наслідків, пов`язаних з вчиненням чи невчиненням нею процесуальних дій.

Згідно зі статтями 73, 74 Господарського процесуального кодексу України доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи. Кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень.

Статтею 74 Господарського процесуального кодексу України визначено, що кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень. Докази подаються сторонами та іншими учасниками справи. 

Обов`язок із доказування слід розуміти як закріплену в процесуальному та матеріальному законодавстві міру належної поведінки особи, що бере участь у судовому процесі, із збирання та надання доказів для підтвердження свого суб`єктивного права, що має за мету усунення невизначеності, яка виникає в правовідносинах у разі неможливості достовірно з`ясувати обставини, які мають значення для справи.

За приписами статті 86 Господарського процесуального кодексу України суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Жодні докази не мають для суду заздалегідь встановленої сили. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності.

Корпоративні права - це права особи, частка якої визначається у статутному капіталі (майні) господарської організації, що включають правомочності на участь цієї особи в управлінні господарською організацією, отримання певної частки прибутку (дивідендів) даної організації та активів у разі ліквідації останньої відповідно до закону, а також інші правомочності, передбачені законом та статутними документами (ч. 1 ст. 167 Господарського України (в редакції, чинній на момент виникнення спірних правовідносин)).

Закон України «Про товариства з обмеженою та додатковою відповідальністю» (в редакції, чинній на момент виникнення спірних правовідносин) визначає правовий статус товариств з обмеженою відповідальністю та товариств з додатковою відповідальністю (далі - товариство), порядок їх створення, діяльності та припинення, права та обов`язки їх учасників.

Згідно зі ст. 12 Закону (в редакції, чинній на момент виникнення спірних правовідносин) розмір статутного капіталу товариства складається з номінальної вартості часток його учасників, виражених у національній валюті України.
Розмір частки учасника товариства у статутному капіталі товариства може додатково визначатися у відсотках. Розмір частки учасника товариства у відсотках повинен відповідати співвідношенню номінальної вартості його частки та статутного капіталу товариства.
Статутом товариства можуть бути передбачені обмеження щодо зміни співвідношення часток учасників. Відповідні положення можуть бути внесені до статуту, змінені або виключені з нього одностайним рішенням загальних зборів учасників, у яких взяли участь всі учасники товариства.

Відповідно до ст. 177 Цивільного кодексу України об`єктами цивільних прав є речі, у тому числі гроші та цінні папери, інше майно, майнові права, результати робіт, послуги, результати інтелектуальної, творчої діяльності, інформація, а також інші матеріальні і нематеріальні блага.

Згідно зі ст. 190 Цивільного кодексу України майном як особливим об`єктом вважаються окрема річ, сукупність речей, а також майнові права та обов`язки.
Майнові права є неспоживною річчю. Майнові права визнаються речовими правами.

У частині першій статті 66 та у статті 139 Господарського кодексу України (в редакції, чинній на момент виникнення спірних правовідносин) визначено, що майно підприємства становлять речі та інші цінності (включаючи нематеріальні активи), які мають вартісне визначення, виробляються чи використовуються у діяльності суб`єктів господарювання та відображаються в їх балансі або враховуються в інших передбачених законом формах обліку майна підприємства. 

Згідно зі ст. 100 Цивільного кодексу України в редакції, чинній на момент виникнення спірних правовідносин) учасники товариства мають право вийти з товариства, якщо інше не випливає із закону.
Учасник товариства у випадках та в порядку, встановлених законом, може бути виключений з товариства.

Згідно зі ст. 24 Закону (в редакції, чинній на момент виникнення спірних правовідносин) учасник товариства, частка якого у статутному капіталі товариства становить менше 50 відсотків, може вийти з товариства у будь-який час без згоди інших учасників.
Учасник товариства, частка якого у статутному капіталі товариства становить 50 або більше відсотків, може вийти з товариства за згодою інших учасників.
Рішення щодо надання згоди на вихід учасника з товариства може бути прийнято протягом одного місяця з дня подання учасником заяви, якщо інший строк не передбачений статутом.
Якщо для виходу учасника необхідна згода інших учасників товариства, він може вийти з товариства протягом одного місяця з дня надання такої згоди останнім учасником, якщо менший строк не визначений такою згодою.
Учасник вважається таким, що вийшов з товариства, з дня державної реєстрації його виходу. Вихід учасника з товариства, внаслідок якого у товаристві не залишиться жодного учасника, забороняється.
Не пізніше 30 днів з дня, коли товариство дізналося чи мало дізнатися про вихід учасника, воно зобов`язане повідомити такому колишньому учаснику вартість його частки, надати обґрунтований розрахунок та копії документів, необхідних для розрахунку. Вартість частки учасника визначається станом на день, що передував дню подання учасником відповідної заяви у порядку, передбаченому Законом України "Про державну реєстрацію юридичних осіб, фізичних осіб - підприємців та громадських формувань".
Товариство зобов`язане протягом одного року з дня, коли воно дізналося чи мало дізнатися про вихід учасника, виплатити такому колишньому учаснику вартість його частки. Статутом товариства, що діє на момент виходу учасника, може встановлюватися інший строк для здійснення такої виплати.
Вартість частки учасника визначається виходячи з ринкової вартості сукупності всіх часток учасників товариства пропорційно до розміру частки такого учасника.
За погодженням учасника товариства, який вийшов, та товариства зобов`язання зі сплати грошових коштів може бути замінено зобов`язанням із передачі іншого майна.
Товариство виплачує учаснику, який вийшов з товариства, вартість його частки або передає майно лише пропорційно до розміру оплаченої частини частки такого учасника.
Товариство зобов`язане надавати учаснику, який вийшов з товариства, доступ до документів фінансової звітності, інших документів, необхідних для визначення вартості його частки.
Статутом товариства можуть бути передбачені інші строк, порядок, розмір та спосіб проведення розрахунків з учасником, що виходить з товариства, а також порядок вибору суб`єкта оціночної діяльності. Відповідні положення можуть бути внесені до статуту, змінені або виключені з нього одностайним рішенням загальних зборів учасників, у яких взяли участь всі учасники товариства.
Положення частин восьмої - одинадцятої цієї статті застосовуються також до відносин щодо наслідків прийняття загальними зборами учасників рішення про виключення учасника з товариства. Не пізніше 30 днів з дня прийняття загальними зборами учасників такого рішення товариство зобов`язане повідомити колишньому учаснику (його спадкоємцю, правонаступнику) вартість його частки. Вартість частки визначається станом на день, що передував дню прийняття загальними зборами учасників рішення про виключення учасника з товариства.
Правила цієї статті застосовуються також до відносин щодо виходу з товариства спадкоємця чи правонаступника учасника.

Суд зазначає, що частка у статутному (складеному) капіталі товариства з обмеженою відповідальністю є об`єктом цивільних прав, а саме майном, комплексом майнових прав, як особливим об`єктом. Таким чином, частка у статутному (складеному) капіталі товариства з обмеженою відповідальністю є неспоживною річчю, визначеною індивідуальними ознаками, та є об`єктом права власності.

Велика Палата Верховного Суду у постанові від 07.04.2020 у справі №910/7674/18 звернула увагу, що за змістом частини першої статі 148 Цивільного кодексу України та статті 10 Закону України "Про господарські товариства" станом на час виникнення спірних правовідносин учасник товариства (безвідносно до розміру належної йому частки в статутному капіталі товариства) мав право вийти з товариства у будь-який строк незалежно від згоди інших учасників та самого товариства. Підставою припинення участі в господарському товаристві має бути юридичний факт подання учасником заяви про вихід з товариства.

Реалізація права на вихід зі складу учасників товариства законодавчо не пов`язується ні з рішенням загальних зборів учасників, ні з внесенням змін до установчих документів товариства. Положення установчих документів, які обмежують чи забороняють право на вихід учасника з товариства, є такими, що суперечать чинному законодавству.

Право на вихід з товариства у відповідний період було законодавчо врегульовано як безумовне суб`єктивне право учасника, яке не залежало від згоди товариства чи інших його учасників та реалізація якого мала наслідком припинення участі в товаристві.

Вихід з товариства є одностороннім правочином його учасника, вчиненим у письмовій формі у вигляді заяви про вихід з товариства, підписаної учасником.

Такий правочин, хоч і вчиняється за волевиявленням однієї особи, спричиняє юридичні наслідки для інших осіб, зокрема, виникнення у товариства обов`язку виплатити колишньому учаснику вартість його частки у встановлений строк. Тому неодмінною умовою для реалізації учасником вчиненого ним волевиявлення на припинення участі в товаристві є повідомлення товариства про прийняте рішення.

Вихід з товариства є безпосередньою дією учасника, спрямованою на припинення корпоративних відносин з товариством з ініціативи учасника товариства, вчинення якої реалізується учасником шляхом подання до товариства заяви в письмовій формі, підписаної учасником.

У зв`язку із цим моментом виходу учасника з товариства є дата подачі ним заяви про вихід відповідній посадовій особі товариства або вручення заяви цим особам органами зв`язку.

Як встановлено Судом, ОСОБА_1 звернулась до Товариства з обмеженою відповідальністю «АВЕРС ЛТД» з нотаріально посвідченою заявою від 18.07.2018 року про вихід з товариства, яка посвідчена приватним нотаріусом Київського міського нотаріального округу Іващенко Т.С. за реєстровим №576. (т.1 а.с.23)

18.07.2018 року ОСОБА_1 звернулась до державного реєстратора про проведення державної реєстрації виходу зі складу учасників Товариства з обмеженою відповідальністю «АВЕРС ЛТД». (т.1 а.с.24)

Згідно з п.2.11 Статуту Учасник Товариства має право вийти з Товариства, повідомивши Товариство зі вихід не пізніше ніж за три місяці до виходу.

У п.2.12 Статуту визначено, що учасник, який виходить із Товариства, має право одержати вартість частини майна, пропорційну його частці у Статутному капіталі Товариства. Виплата проводиться після затвердження звіту за рік, в якому Учасник вийшов з Товариства, і в строк до 12 місяців з дня виходу. На вимогу Учасника та за згодою Товариства вклад може бути повернений повністю або частково в натуральній формі.

Учаснику, який вибув, сплачується належна йому частина прибутку, одержаного Товариством у даному році до моменту його виходу. Майно, передане Учасником Товариству тільки в користування, повертається в натуральній формі без винагороди. (п.2.13 Статуту)

Повідомленням від 19.07.2018 року ОСОБА_1 просила Відповідача повідомити про ринкову вартість частки у статутному капіталі Товариства та виплатити ринкову вартість частки у статутному капіталі Товариства з обмеженою відповідальністю «АВЕРС ЛТД», розмір якої складає 45%, що підтверджується копіями опису вкладення у цінний лист від 23.07.2018 р., фіскального чеку, рекомендованого повідомлення про вручення 24.07.2018 р. (т.1 а.с.25-26)

Вимогою від 19.08.2019 року ОСОБА_1 просила Відповідача виплатити ринкову вартість частки у статутному капіталі Товариства з обмеженою відповідальністю «АВЕРС ЛТД», розмір якої складає 45%, що підтверджується копіями опису вкладення у цінний лист від 19.08.2019 р., фіскального чеку, рекомендованого повідомлення про вручення 21.08.2019 р. (т.1 а.с.27-29)

Згідно з ч.ч. 7, 8, 10 Закону (в редакції, чинній на момент виникнення спірних правовідносин) Товариство зобов`язане протягом одного року з дня, коли воно дізналося чи мало дізнатися про вихід учасника, виплатити такому колишньому учаснику вартість його частки. Статутом товариства, що діє на момент виходу учасника, може встановлюватися інший строк для здійснення такої виплати.
Вартість частки учасника визначається виходячи з ринкової вартості сукупності всіх часток учасників товариства пропорційно до розміру частки такого учасника.
Товариство виплачує учаснику, який вийшов з товариства, вартість його частки або передає майно лише пропорційно до розміру оплаченої частини частки такого учасника.

Частиною першою статті 66 Господарського кодексу України та статтею 139 Господарського кодексу України Закону (в редакції, чинній на момент виникнення спірних правовідносин) встановлено, що майно підприємства становлять речі та інші цінності (включаючи нематеріальні активи), які мають вартісне визначення, виробляються чи використовуються у діяльності суб`єктів господарювання та відображаються в їх балансі або враховуються в інших передбачених законом формах обліку майна підприємства.

Таким чином, вартість частини майна товариства, що підлягає виплаті, повинна відповідати вартості активів товариства за вирахуванням вартості його зобов`язань (тобто вартості чистих активів), пропорційній до частки учасника в статутному капіталі товариства.

За наявності спору між учасником товариства та самою юридичною особою щодо визначення вартості майна останньої, учасник товариства має право вимагати проведення з ним розрахунків на підставі дійсної (ринкової) вартості майна товариства, а не на підставі вартості, за якою майно обліковується у товаристві. Взяття майна на облік за певною вартістю є односторонньою вольовою дією товариства, яка не може бути беззаперечним доказом дійсної вартості майна. Сторони можуть доводити дійсну вартість майна будь-якими належними доказами (статті 76 Господарського процесуального кодексу України). До таких доказів належать, у тому числі, висновки експертів.

Аналогічний висновок, викладений в постанові Великої Палати Верховного Суду від 24.04.2018 у справі №925/1165/14.

З огляду на наведене, Позивач має право на розрахунок вартості своєї частки саме на підставі дійсної (ринкової) вартості майна товариства, обчисленої на дату волевиявлення учасника вийти з товариства, тобто на дату подання учасником заяви про вихід з товариства.

Відповідно до ст. 253 ЦК України, перебіг строку починається з наступного дня після відповідної календарної дати або настання події, з якою пов`язано його початок.

Відповідно до ч. 1 ст. 530 ЦК України, якщо у зобов`язанні встановлений строк (термін) його виконання, то воно підлягає виконанню у цей строк (термін). 

Таким чином, враховуючи вимоги ст. 12 Закону України «Про товариства з обмеженою та додатковою відповідальністю» (в редакції, чинній на момент виникнення спірних правовідносин), умови Статуту Товариства з обмеженою відповідальністю «АВЕРС ЛТД», затвердженого рішенням Загальних зборів учасників Товариства, оформленим протоколом №1 від 26.12.2012 року, Відповідач повинен був здійснити виплату вартості частки ОСОБА_1 у статутному капіталі Товариства з обмеженою відповідальністю «АВЕРС ЛТД», розмір якої складає 45%, у строк в строк до 12 місяців з дня виходу, тобто по 24.07.2019 року. 

Порушенням зобов`язання, відповідно до ст. 610 Цивільного кодексу України, є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов`язання (неналежне виконання).

Статтею 611 Цивільного кодексу України передбачено, що у разі порушення зобов`язання, настають наслідки, передбачені договором або законом, в тому числі, сплата неустойки. Приписами ст. 230 ГК України також встановлено, що у разі порушення учасником господарських відносин правил здійснення господарської діяльності, невиконання або неналежне виконання господарського зобов`язання, він зобов`язаний сплатити штрафні санкції у вигляді грошової суми (неустойка, пеня, штраф). 

При цьому, за приписами частини 1 статті 612 Цивільного кодексу України боржник вважається таким, що прострочив, якщо він не приступив до виконання зобов`язання або не виконав його у строк, встановлений договором або законом.

Проте, в порушення вимог ст. 12 Закону України «Про товариства з обмеженою та додатковою відповідальністю» (в редакції, чинній на момент виникнення спірних правовідносин), умов Статуту Товариства з обмеженою відповідальністю «АВЕРС ЛТД», Відповідач не здійснив виплату вартості частки ОСОБА_1 у статутному капіталі Товариства з обмеженою відповідальністю «АВЕРС ЛТД», розмір якої складає 45%, у строк в строк до 12 місяців з дня виходу, тобто по 24.07.2019 року.

З метою з`ясування дійсної (ринкової) вартості майна Товариства з обмеженою відповідальністю «АВЕРС ЛТД», станом на дату виходу Позивача, останнім до позовної заяви було додано клопотання про призначення судової експертизи у справі.

Ухвалою Господарського суду міста Києва від 28.09.2022 року призначено у справі №910/141/20 судову експертизу, проведення якої доручено Київському науково - дослідному інституту судових експертиз.

Висновком експертів Київського науково - дослідного інституту судових експертиз за результатами проведення комплексної судової економічної, будівельно - технічної, транспортно - товарознавчої та товарознавчої експертизи №29535/22-71/1729/23-42/1730/23-56 від 19.02.2026 року встановлено, що вартість основних засобів та матеріальних запасів ТОВ «Аверс Лтд» (код ЄДРПОУ 22946858) станом на 17.07.2018 року без урахування КТЗ складала: 3 416 531,76 грн (три мільйони чотириста шістнадцять тисяч п`ятсот тридцять одна гривня 76 коп.) без урахування ПДВ. 
Середня ціна КТЗ, що належать ТОВ «Аверс Лтд», станом на 17.07.2018 складала: 486 417,50 грн (чотириста вісімдесят шість тисяч чотириста сімнадцять грн 50 коп.) з урахуванням ПДВ. 
Визначити ринкову вартість нерухомого майна - комплекс будівель та споруд, що належать ТОВ «Аверс Лтд», станом на 17.07.2018 за адресою: АДРЕСА_2 , не вбачається за можливе. 
Ринкова вартість сукупності всіх часток учасників у статутному капіталі ТОВ «Аверс Лтд» станом на 31.03.2018 р. (найближча дата до 17.07.2018 р. - дати виходу ОСОБА_1 зі складу засновників) складає 1 109,1 тис. грн. 
Ринкова вартість сукупності всіх часток учасників у статутному капіталі ТОВ «Аверс Лтд» станом на 31.12.2018 р. складає 896,2 тис. грн.
Ринкова вартість частки учасника ОСОБА_1 в статутному капіталі ТОВ «Аверс Лтд» пропорційно до сукупності всіх часток учасників в статутному капіталі ТОВ «Аверс Лтд», станом на 31.12.2018 р. складає 403,29 тис. грн. 
Ринкова вартість частки учасника ОСОБА_1 в статутному капіталі ТОВ «Аверс Лтд», пропорційно до сукупності всіх часток учасників в статутному капіталі ТОВ «Аверс Лтд», станом на 31.03.2018 р. (найближча дата до 17.07.2018 р. - дати виходу ОСОБА_1 зі складу засновників) складає 499,095 тис. грн. (т.4 а.с.112-164)

За приписами ст.1 Закону України «Про судову експертизу» судова експертиза - це дослідження експертом на основі спеціальних знань матеріальних об`єктів, явищ і процесів, які містять інформацію про обставини справи.

Згідно з частинами 1, 2 статі 98 Господарського процесуального кодексу України висновок експерта - це докладний опис проведених експертом досліджень, зроблені у результаті них висновки та обґрунтовані відповіді на питання, поставлені експертові, складений у порядку, визначеному законодавством. Предметом висновку експерта може бути дослідження обставин, які входять до предмета доказування та встановлення яких потребує наявних у експерта спеціальних знань.

Статтею 104 Господарського процесуального кодексу України передбачено, що висновок експерта для суду не має заздалегідь встановленої сили і оцінюється судом разом із іншими доказами за правилами, встановленими статтею 86 цього Кодексу. Відхилення судом висновку експерта повинно бути мотивоване в судовому рішенні.

Системний аналіз змісту вказаних норм процесуального законодавства свідчить, що висновок експерта є рівноцінним засобом доказування у справі, наряду з іншими письмовими, речовими і електронними доказами, а оцінка його, як доказу, здійснюється судом у сукупності з іншими залученими до справи доказами за загальним правилом статті 86 Господарського процесуального кодексу України. Такий правовий висновок, який є загальним алгоритмом судового розгляду спору, викладений у постанові Верховного Суду від 12.02.2020 у справі №910/21067/17 та у постанові від 15.06.2021 у справі №916/2479/17.

До того ж, при перевірці й оцінці експертного висновку суд повинен з`ясувати достатність поданих експертові об`єктів дослідження; повноту відповідей на поставлені питання та їх відповідність іншим фактичним даним; узгодженість між дослідницькою частиною та підсумковим висновком експертизи; обґрунтованість експертного висновку та його узгодженість з іншими матеріалами справи (схожа правова позиція викладена у постановах Верховного Суду від 28.03.2018 у справі №520/8073/16, від 12.02.2020 у справі №457/906/17, від 15.06.2021 у справі №916/2479/17, від 07.06.2022 у справі №916/302/16).

Відповідно до ст.76 Господарського процесуального кодексу України належними є докази, на підставі яких можна встановити обставини, які входять в предмет доказування. Суд не бере до розгляду докази, які не стосуються предмета доказування. Предметом доказування є обставини, які підтверджують заявлені вимоги чи заперечення або мають інше значення для розгляду справи і підлягають встановленню при ухваленні судового рішення.

Згідно із ст.77 Господарського процесуального кодексу України обставини, які відповідно до законодавства повинні бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватися іншими засобами доказування.

Достовірними є докази, на підставі яких можна встановити дійсні обставини справи. (ст. 78 Господарського процесуального кодексу України)

Згідно зі ст. 79 Господарського процесуального кодексу України достатніми є докази, які у своїй сукупності дають змогу дійти висновку про наявність або відсутність обставин справи, які входять до предмета доказування. Питання про достатність доказів для встановлення обставин, що мають значення для справи, суд вирішує відповідно до свого внутрішнього переконання.

За таких підстав, Суд приймає до уваги висновки експертів за результатами проведення комплексної судової економічної, будівельно - технічної, транспортно - товарознавчої та товарознавчої експертизи №29535/22-71/1729/23-42/1730/23-56 від 19.02.2026 року, складені Київським науково - дослідним інститутом судових експертиз, які були попереджені про кримінальну відповідальність за дачу завідомо неправдивого висновку або за відмову від дачі висновку (п. 1 ст. 384, п. 1 ст. 385 Кримінального кодексу України), оскільки висновки судової експертизи узгоджені між собою, обґрунтовані, не суперечать іншим матеріалам справи і не викликають сумнівів у їх неправильності. Крім того, Суд зазначає, що проведення судової експертизи доручається державним спеціалізованим установам чи безпосередньо особам, які відповідають вимогам, встановленим Законом України "Про судову експертизу", а тому за таких підстав, вказані висновки експертів є належними та допустимими доказами відповідно до ст.ст. 76 - 79 Господарського процесуального кодексу України.

З огляду на викладене, Суд зазначає, що ринкова вартість частки учасника ОСОБА_1 в статутному капіталі Товариства з обмеженою відповідальністю «АВЕРС ЛТД», пропорційно до сукупності всіх часток учасників в статутному капіталі Товариства станом на 31.03.2018 р. складає 499 095 грн. 00 коп., а тому саме цю суму Товариство з обмеженою відповідальністю «АВЕРС ЛТД» зобов`язано виплатити Позивачу, що становить розмір вартості частки ОСОБА_1 у статутному капіталі Товариства з обмеженою відповідальністю «АВЕРС ЛТД», розмір якої складає 45%. 

Таким чином, заборгованість Товариства з обмеженою відповідальністю «АВЕРС ЛТД» перед ОСОБА_1 становить 499 095 грн. 00 коп.

Проте, Суд зазначає, що матеріали справи не містять жодних належних та допустимих доказів відповідно до статей 76 - 79 Господарського процесуального кодексу України на підтвердження сплати Відповідачем грошових коштів ОСОБА_1 в розмірі 499 095 грн. 00 коп.

Отже, Суд зазначає, що Відповідач, в порушення вищезазначених норм Цивільного кодексу України, ст. 12 Закону України «Про товариства з обмеженою та додатковою відповідальністю» та умов Статуту Товариства, не здійснив виплату вартості частки в повному обсязі, тобто не виконав свої зобов`язання належним чином, а тому Суд приходить до висновку, що позовні вимоги про стягнення 499 095 грн. 00 коп. - суми основної заборгованості є обґрунтованими та такими, що підлягають задоволенню.

При зверненні до суду з урахуванням Заяви про збільшення розміру позовних вимог від 21.04.2026 року, яка прийнята Судом до розгляду, Позивач просив стягнути з Відповідача на його користь 3% річних за загальний період прострочки з 25.07.2019 р. по 17.04.2026 р. у розмірі 100 789 грн. 84 коп. та інфляційні у розмірі 469 556 грн. 47 коп. 

Частиною 2 ст. 625 Цивільного кодексу України передбачено, що боржник, який прострочив виконання грошового зобов`язання, на вимогу кредитору зобов`язаний сплатити суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також три проценти річних від простроченої суми, якщо інший розмір процентів не встановлений договором або законом. 

Сплата трьох процентів річних від простроченої суми (якщо інший їх розмір не встановлений договором або законом) не має характеру штрафних санкцій і є способом захисту майнового права та інтересу кредитора шляхом отримання від боржника компенсації (плати) за користування ним коштами, належними до сплати кредиторові. (п.4.1 Постанови Пленуму Вищого господарського суду України «Про деякі питання практики застосування законодавства про відповідальність за порушення грошових зобов`язань» №14 від 17.12.2013 року). 

Суд, перевіривши розрахунок 3% річних, як плати за користування чужими грошовими коштами за період прострочки Відповідачем сплати вартості частки за загальний період прострочки з 25.07.2019 р. по 17.04.2026 р. у розмірі 100 789 грн. 84 коп. вважає, що ця частина позовних вимог підлягає задоволенню у повному обсязі.

Інфляційні нарахування на суму боргу, сплата яких передбачена частиною другою статті 625 Цивільного кодексу України, не є штрафною санкцією, а виступають способом захисту майнового права та інтересу, який полягає у відшкодуванні матеріальних втрат кредитора від знецінення коштів внаслідок інфляційних процесів за весь час прострочення в їх сплаті. Зазначені нарахування здійснюються окремо за кожен період часу, протягом якого діяв відповідний індекс інфляції, а одержані таким чином результати підсумовуються за весь час прострочення виконання грошового зобов`язання. При цьому в розрахунок мають включатися й періоди часу, в які індекс інфляції становив менше одиниці (тобто мала місце дефляція) (п.п. 3.1, 3.2 Постанови Пленуму Вищого господарського суду України «Про деякі питання практики застосування законодавства про відповідальність за порушення грошових зобов`язань» №14 від 17.12.2013 року)

Таким чином, законом установлено обов`язок боржника у разі прострочення виконання грошового зобов`язання сплатити на вимогу кредитора суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції та трьох відсотків річних за весь час прострочення виконання зобов`язання.

Виходячи із положень зазначеної норми, наслідки прострочення боржником грошового зобов`язання у виді інфляційного нарахування на суму боргу та трьох процентів річних виступають способом захисту майнового права та інтересу, який полягає у відшкодуванні матеріальних втрат кредитора від знецінення грошових коштів внаслідок інфляційних процесів та отриманні компенсації (плати) від боржника за користування утримуваними ним грошовими коштами, належними до сплати кредиторові.

Отже, у розумінні положень наведеної норми позивач як кредитор, вправі вимагати стягнення у судовому порядку сум інфляційних нарахувань та процентів річних до повного виконання грошового зобов`язання.

Разом із тим, Суд зазначає, що інфляційні нарахування на суму боргу, сплату яких передбачено частиною 2 статті 625 Цивільного кодексу України, не є штрафною санкцією, а виступають способом захисту майнового права та інтересу, який полягає у відшкодуванні матеріальних втрат кредитора від знецінення коштів внаслідок інфляційних процесів за весь час прострочення в їх сплаті.

Згідно з положеннями ст. 1 Закону України "Про індексацію грошових доходів населення" індекс споживчих цін (індекс інфляції) - показник, що характеризує динаміку загального рівня цін на товари та послуги, які купує населення для невиробничого споживання, і його найменший період визначення складає місяць.

Офіційний індекс інфляції, що розраховується Державним комітетом статистики України, визначає рівень знецінення національної грошової одиниці України.

Відповідно до ст. 3 вищевказаного Закону індекс споживчих цін обчислюється центральним органом виконавчої влади, що реалізує державну політику у сфері статистики, і не пізніше 10 числа місяця, що настає за звітним, публікується в офіційних періодичних виданнях.

Оскільки індекси інфляції є саме коефіцієнтами, призначенням яких є переведення розміру заборгованості у реальну величину грошових коштів з урахуванням знецінення первинної суми, такі інфляційні втрати не можуть бути розраховані за певну кількість днів прострочення, так як їх розмір не відповідатиме реальній величині знецінення грошових коштів, що існував у певний період протягом місяця, а не на конкретну дату чи за декілька днів.

Згідно з Листом Державного комітету статистики України №11/1-5/73 від 13.02.2009р. також не має практичного застосування середньоденний індекс інфляції, що може бути розрахований за формулою середньої геометричної незваженої (корінь з місячного індексу в 31 (30) степені). Так, він вказує лише на темп приросту цін за 1 день та не є показником реальної величини знецінення грошових коштів кредитора за період прострочення боржником своїх зобов`язань.

Зазначені висновки підтверджуються Рекомендаціями Верховного Суду України щодо порядку застосування індексів інфляції при розгляді судових справ, даних у листі Верховного Суду України № 62-97р від 03.04.1997р., відповідно до яких визначення загального індексу за певний період часу здійснюється шляхом перемноження помісячних індексів, тобто накопичувальним підсумком. Його застосування до визначення заборгованості здійснюється за умов, якщо в цей період з боку боржника не здійснювалося платежів, тобто розмір основного боргу не змінювався. У випадку, якщо боржник здійснював платежі, загальні індекси інфляції і розмір заборгованості визначаються шляхом множення не за весь період прострочення, а виключно по кожному періоду, в якому розмір заборгованості не змінювався, зі складанням сум отриманих в результаті інфляційних збитків кожного періоду. При цьому, слід вважати, що сума, внесена за період з 1 по 15 число відповідного місяця, індексується за період з врахуванням цього місяця, а якщо з 16 по 31 число, то розрахунок починається з наступного місяця.

Таким чином, інфляційні мають розраховуватись шляхом визначення різниці між добутком суми боргу та помісячних індексів інфляції за час прострочення, розділених на сто, і сумою боргу.

Зазначене відповідає п. 6 Наказу Держкомстату №265 від 27.07.2007р. «Про затвердження Методики розрахунку базового індексу споживчих цін», відповідно до якого розрахунки базового індексу споживчих цін проводяться за міжнародною класифікацією індивідуального споживання за цілями та здійснюються відповідно до модифікованої формули Ласпейреса. Розрахунки базового індексу споживчих цін за квартал, період з початку року і т.п. проводяться «ланцюговим» методом, тобто шляхом множення місячних (квартальних і т.д.) індексів.

При цьому, коли відносно кожного грошового зобов`язання, які мають різні строки виникнення, проводиться оплата частинами через короткі проміжки часу, розрахунок інфляційних втрат необхідно здійснювати щодо кожного окремого платежу, як складової загальної суми окремого грошового зобов`язання, за період з моменту виникнення обов`язку з оплати та який буде спільним для всіх платежів по конкретному грошовому зобов`язанню, до моменту фактичного здійснення платежу з подальшим сумуванням отриманих результатів для визначення загальної суми інфляційних втрат.

Визначаючи розмір заборгованості відповідача, зокрема, в частині втрат від інфляції, суд зобов`язаний належним чином дослідити поданий стороною доказ (в даному випадку - розрахунок заборгованості), перевірити його, оцінити в сукупності та взаємозв`язку з іншими наявними у справі доказами, а у випадку незгоди з ним повністю чи частково - зазначити правові аргументи на його спростування і навести у рішенні свій розрахунок - це процесуальний обов`язок суду.

Такі висновки викладено у постановах Великої Палати Верховного Суду від 04.06.2019 у справі №916/190/18 та від 04.12.2019 у справі №917/1739/17.

Відповідно до частини 4 статті 236 Господарського процесуального кодексу України при виборі і застосуванні норми права до спірних правовідносин суд враховує висновки щодо застосування норм права, викладені в постановах Верховного Суду.

Так, у постанові Об`єднаної палати Касаційного господарського суду у складі Верховного Суду від 06.06.2020 у справі №905/21/19, аналізуючи, зокрема, приписи частини другої статті 625 Цивільного кодексу України, статей 1, 2, 3 Закону України "Про індексацію грошових доходів населення", пунктів 1, 4 Порядку проведення індексації грошових доходів населення, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України №1078 від 17.07.2003, Методики розрахунку базового індексу споживчих цін, затвердженої наказом Державного комітету статистики України №265 від 27.07.2007, суд касаційної інстанції вказав про те, що при розрахунку інфляційних втрат, у зв`язку з простроченням боржником виконання грошового зобов`язання до цивільних відносин, за аналогією закону, підлягають застосуванню норми вже згаданих Закону України "Про індексацію грошових доходів населення", Порядку проведення індексації грошових доходів населення і Методики розрахунку базового індексу споживчих цін. 

Об`єднана палата Касаційного господарського суду у складі Верховного Суду також виснувала, що:
"Порядок індексації грошових коштів для цілей застосування статті 625 ЦК України визначається із застосуванням індексу споживчих цін (індексу інфляції) за офіційними даними Державного комітету статистики України у відповідний місяць прострочення боржника як результат множення грошового доходу на величину приросту споживчих цін за певний період, поділену на 100 відсотків (абзац п`ятий пункту 4 постанови Кабінету Міністрів України №1078). 
Статтею 625 ЦК України передбачено розрахунок індексу інфляції не за окремі інтервали часу, а в цілому за весь період прострочення і якщо індекс інфляції в окремі періоди є меншим за одиницю та має при цьому економічну характеристику - "дефляція", то це не змінює його правової природи та не може мати наслідком пропуску такого місяця, оскільки протилежне зруйнує послідовність математичного ланцюга розрахунків, визначену Порядком проведення індексації грошових доходів населення. 
Встановлення компетентним органом (Кабінетом Міністрів України) механізму перемножування індексів інфляції за певний період для обрахування інфляційних збитків означає, що "вартість грошей з індексом інфляції за попередній період" є визначальною при індексації грошової суми за кожний наступний період. У математиці це називається "послідовність, утворена за певною закономірністю".
У судовій практиці часто виникають проблеми із застосуванням механізму розрахунку інфляційних збитків у випадку часткового помісячного погашення суми основного боргу. З огляду на таке касаційний суд вважає за доцільне роз`яснити, що при зменшенні суми боргу у конкретному місяці "А" на певну суму (до прикладу 100 грн.) до уваги береться сума боргу на початок розрахункового періоду "Х", помножена на індекс інфляції у цьому місяці (до прикладу, "і-1"), і від зазначеного добутку необхідно віднімати суму погашення (100 грн.) Отже, у математичному викладі це можна відобразити такою формулою:
"Х" * "і-1" - 100 грн = "ЗБ",
де "Х" - залишок боргу на початок розрахункового періоду, "і-1" - офіційно встановлений індекс інфляції у розрахунковому місяці та 100 грн - умовна сума погашення боргу у цьому місяці, а "ЗБ" - залишок основного боргу з інфляційною складовою за цей місяць (вартість грошей з урахуванням інфляції у цьому місяці та часткового погашення боргу у цьому ж місяці).
А за наступний місяць базовою сумою для розрахунку індексу інфляції буде залишок боргу разом з інфляційною складовою за попередній місяць ("ЗБ" відповідно до наведеної формули), який перемножується на індекс інфляції за цей місяць, і від зазначеного добутку має відніматися сума погашення боржником своєї заборгованості у поточному місяці (якщо таке погашення відбувалося). 
У випадку, якщо погашення боргу не відбувалося декілька місяців підряд, то залишок основного боргу з інфляційною складовою за перший розрахунковий місяць такого періоду ("ЗБ") перемножується послідовно на індекси інфляції за весь період, протягом якого не відбувалося погашення боргу, та ділиться на 100%. 
Для відокремлення інфляційних збитків за певний період від основної заборгованості від остаточного розрахунку основного боргу з інфляційною складовою, проведеного із застосуванням такої послідовності, необхідно відняти основний борг, який залишився непогашеним на кінець розрахункового періоду. 
Суд зазначає, що такий спосіб розрахунку інфляції за статтею 625 ЦК України з точки зору математичного підходу не є єдиним, але вбачається найбільш простим для застосування юристами.
Отже, при зменшенні суми боргу внаслідок часткового виконання зобов`язання боржником, сума погашення має відніматися не від суми основного боргу, який існував на початок розрахункового місяця, а від суми основного боргу, помноженої на індекс інфляції у цьому місяці (фактичної вартості грошей на кінець розрахункового місяця з урахуванням інфляційних процесів). А подальший розрахунок інфляційних збитків здійснюється з урахуванням саме проіндексованого залишку основного боргу за попередній місяць у тій же послідовності (шляхом перемножування на індекс інфляції за наступний місяць та віднімання конкретної суми погашення боргу у новому розрахунковому місяці)".

У постанові від 06.06.2020 у справі №905/21/19 Об`єднана палата Касаційного господарського суду у складі Верховного Суду також окремо зазначила, що не погоджується з правильністю визначення судами попередніх інстанцій величини приросту індексу споживчих цін (сукупного індексу інфляції), який має заокруглюватися до десяткового числа після коми.

У постанові від 23.09.2021 у справі №924/2/21 Верховний Суд, перевіряючи правильність нарахування сукупного індексу інфляції відповідно до статті 625 Цивільного кодексу України, не погодився з правильністю визначення судами попередніх інстанцій величини приросту індексу споживчих цін (сукупного індексу інфляції) та зазначив, що такий індекс має заокруглюватися до десяткового числа після коми. Так, Верховний Суд, зокрема, зауважив, що за період з червня до жовтня 2019 року сукупний індекс інфляції складає 100%, а не 99,99% (як визначено в мотивувальній частині рішення суду першої інстанції), а за період із травня до жовтня 2020 року при заокруглюванні до десяткового числа після коми сукупний індекс інфляції має визначатись як 101,2%, а не 101,19%, оскільки саме так визначаються місячні та річні індекси споживчих цін Державним комітетом статистики України.

У постанові від 13.08.2025 у справі №910/11038/24 Верховний Суд зазначив, що: "Верховний Суд у постанові від 01.04.2025 у справі № 910/9201/23 вже виснував про те, що висновок об`єднаної палати Касаційного господарського суду у складі Верховного Суду від 26.06.2020 у справі №905/21/19 в контексті застосування частини другої статті 625 ЦК України (який безумовно є висновком Верховного Суду у розумінні статті 13 Закону України "Про судоустрій і статус суддів" та статті 236 ГПК України) включає в себе й тлумачення процедури визначення величини приросту індексу споживчих цін, який має заокруглюватися до десяткового числа після коми.".

Суд, перевіривши розрахунок інфляційних, як збільшення суми основного боргу в період прострочки виконання боржником його грошового зобов`язання в зв`язку з девальвацією грошової одиниці України, за загальний період прострочки з 25.07.2019 р. по 17.04.2026 р. у розмірі 469 556 грн. 47 коп. вважає, що ця частина позовних вимог підлягає задоволенню у заявленому Позивачем розмірі, оскільки відповідно до частини 2 статті 237 Господарського процесуального кодексу України суд при ухваленні рішення не може виходити у рішенні за межі заявлених позовних вимог.

Таким чином, з Товариства з обмеженою відповідальністю «АВЕРС ЛТД» на користь ОСОБА_1 підлягає стягненню заборгованість у розмірі 499 095 грн. 00 коп., 3% річних у розмірі 100 789 грн. 84 коп. та інфляційні у розмірі 469 556 грн. 47 коп. 

Згідно зі ст. 17 Закон України "Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини" суди застосовують при розгляді справ Конвенцію та практику Суду як джерело права.

Суд зазначає, що, навіть якщо національний суд володіє певною межею розсуду, віддаючи перевагу тим чи іншим доводам у конкретній справі та приймаючи докази на підтримку позицій сторін, суд зобов`язаний мотивувати свої дії та рішення (див. рішення від 1 липня 2003 р. у справі "Суомінен проти Фінляндії", заява N 37801/97, п. 36).

У п.50 рішення Європейського суду з прав людини від 28.10.2010 "Справа "Трофимчук проти України"" (Заява N 4241/03) зазначено, що Суд повторює, що оцінка доказів є компетенцією національних судів і Суд не підмінятиме власною точкою зору щодо фактів оцінку, яку їм було надано в межах національного провадження. Крім того, гарантуючи право на справедливий судовий розгляд, стаття 6 Конвенції в той же час не встановлює жодних правил щодо допустимості доказів або їх оцінки, що є предметом регулювання в першу чергу національного законодавства та оцінки національними судами (див. рішення від 27 жовтня 1993 року у справі "Домбо Беєер B. V. проти Нідерландів", п. 31, Series A, N 274).

Відповідно до статті 13 Господарського процесуального кодексу України судочинство у господарських судах здійснюється на засадах змагальності сторін. Учасники справи мають рівні права щодо здійснення всіх процесуальних прав та обов`язків, передбачених цим Кодексом. Кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених законом. Кожна сторона несе ризик настання наслідків, пов`язаних з вчиненням чи невчиненням нею процесуальних дій.

Згідно зі статтею 73 Господарського процесуального кодексу України доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи. Ці дані встановлюються такими засобами: 1) письмовими, речовими і електронними доказами; 2) висновками експертів; 3) показаннями свідків.
Статтею 74 Господарського процесуального кодексу України визначено, що кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень. Докази подаються сторонами та іншими учасниками справи. Обов`язок із доказування слід розуміти як закріплену в процесуальному та матеріальному законодавстві міру належної поведінки особи, що бере участь у судовому процесі, із збирання та надання доказів для підтвердження свого суб`єктивного права, що має за мету усунення невизначеності, яка виникає в правовідносинах у разі неможливості достовірно з`ясувати обставини, які мають значення для справи.
За приписами статті 86 Господарського процесуального кодексу України суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Жодні докази не мають для суду заздалегідь встановленої сили. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності.
Відповідно до ст. 236 Господарського процесуального кодексу України судове рішення повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим. Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права при дотриманні норм процесуального права. Судове рішення має відповідати завданню господарського судочинства, визначеному цим Кодексом. Обґрунтованим є рішення, ухвалене на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні, з наданням оцінки всім аргументам учасників справи.
Таким чином, виходячи з меж заявлених позовних вимог, системного аналізу положень чинного законодавства України та матеріалів справи, Суд дійшов висновку про те, що позовні вимоги ОСОБА_1 до Товариства з обмеженою відповідальністю «АВЕРС ЛТД» про стягнення вартості частки статутного капіталу. є обґрунтованими та такими, що підлягають задоволенню у повному обсязі.

Відповідно до статті 129 Господарського процесуального кодексу України витрати по сплаті судового збору покладаються на Відповідача.

Крім того, ухвалою Господарського суду міста Києва від 28.09.2022 року призначено у справі №910/141/20 судову експертизу, проведення якої доручено Київському науково - дослідному інституту судових експертиз, зобов`язано ОСОБА_1 попередньо оплатити вартість експертизи.

Відповідно до Акту здачі - приймання висновку експертів №29535/22-71/1729/23-42/1730/23-56 від 19.02.2026 року вартість проведення експертизи склала 115 188 грн. 36 коп. та відповідно до квитанції про оплату №232122759 від 04.10.2023 року ОСОБА_1 перерахуваао на рахунок Київського науково - дослідного інституту судових експертиз грошові кошти у розмірі 115 188 грн. 36 коп. із зазначенням призначення платежу: «експертиза 29535/22-71/1729/23-42/1730/23-56».

Зі змісту статті 129 Господарського процесуального кодексу України випливає, що судові витрати підлягають відшкодуванню за умови надання стороною належних доказів, що їх підтверджують.

Частинами 4-7 статті 127 Господарського процесуального кодексу України визначено, що розмір витрат на підготовку експертного висновку на замовлення сторони, проведення експертизи, залучення спеціаліста, оплати робіт перекладача встановлюється судом на підставі договорів, рахунків та інших доказів. Розмір витрат на оплату робіт залученого стороною експерта, спеціаліста, перекладача має бути співмірним із складністю відповідної роботи, її обсягом та часом, витраченим ним на виконання робіт. У разі недотримання вимог щодо співмірності витрат суд може, за клопотанням іншої сторони, зменшити розмір витрат на оплату послуг експерта, спеціаліста, перекладача, які підлягають розподілу між сторонами. Обов`язок доведення неспівмірності витрат покладається на сторону, яка заявляє клопотання про зменшення витрат, які підлягають розподілу між сторонами.

За таких обставин, враховуючи задоволення позовних вимог ОСОБА_1 у повному обсязі, Суд приходить до висновку про стягнення з Відповідача на користь Позивача витрат за проведення експертизи у розмірі 115 188 грн. 36 коп. відповідно до п.1 ч.4 ст. 129 Господарського процесуального кодексу України.

Позивачем також заявлено про стягнення з Товариства з обмеженою відповідальністю «АВЕРС ЛТД» витрат на професійну правничу допомогу в розмірі 22 500 грн. 00 коп. 

Відповідно до ст. 123 Господарського процесуального кодексу України судові витрати складаються з судового збору та витрат, пов`язаних з розглядом справи. Розмір судового збору, порядок його сплати, повернення і звільнення від сплати встановлюються законом.
До витрат, пов`язаних з розглядом справи, належать витрати:
1) на професійну правничу допомогу;
2) пов`язані із залученням свідків, спеціалістів, перекладачів, експертів та проведенням експертизи;
3) пов`язані з витребуванням доказів, проведенням огляду доказів за їх місцезнаходженням, забезпеченням доказів;
4) пов`язані з вчиненням інших процесуальних дій, необхідних для розгляду справи або підготовки до її розгляду.

Згідно зі ст. 126 Господарського процесуального кодексу України витрати, пов`язані з правничою допомогою адвоката, несуть сторони, крім випадків надання правничої допомоги за рахунок держави. За результатами розгляду справи витрати на професійну правничу допомогу адвоката підлягають розподілу між сторонами разом із іншими судовими витратами.
Для цілей розподілу судових витрат:
1) розмір витрат на професійну правничу допомогу адвоката, в тому числі гонорару адвоката за представництво в суді та іншу професійну правничу допомогу, пов`язану зі справою, включаючи підготовку до її розгляду, збір доказів тощо, а також вартість послуг помічника адвоката, визначається згідно з умовами договору про надання правничої допомоги та на підставі відповідних доказів щодо обсягу наданих послуг і виконаних робіт та їх вартості, що сплачена або підлягає сплаті відповідною стороною або третьою особою;
2) розмір суми, що підлягає сплаті в порядку компенсації витрат адвоката, необхідних для надання правничої допомоги, встановлюється згідно з умовами договору про надання правничої допомоги на підставі відповідних доказів, які підтверджують здійснення відповідних витрат.
Для визначення розміру витрат на професійну правничу допомогу з метою розподілу судових витрат учасник справи подає детальний опис робіт (наданих послуг), виконаних адвокатом, та здійснених ним витрат, необхідних для надання правничої допомоги.
Розмір витрат на оплату послуг адвоката має бути співмірним із:
1) складністю справи та виконаних адвокатом робіт (наданих послуг);
2) часом, витраченим адвокатом на виконання відповідних робіт (надання послуг);
3) обсягом наданих адвокатом послуг та виконаних робіт;
4) ціною позову та (або) значенням справи для сторони, в тому числі впливом вирішення справи на репутацію сторони або публічним інтересом до справи.
У разі недотримання вимог частини четвертої цієї статті суд може, за клопотанням іншої сторони, зменшити розмір витрат на професійну правничу допомогу адвоката, які підлягають розподілу між сторонами.
Обов`язок доведення неспівмірності витрат покладається на сторону, яка заявляє клопотання про зменшення витрат на оплату правничої допомоги адвоката, які підлягають розподілу між сторонами.

Вирішуючи питання про такий розподіл, господарський суд має враховувати, що розмір відшкодування судових витрат, не пов`язаних зі сплатою судового збору, не повинен бути неспіврозмірним, тобто явно завищеним порівняно з ціною позову. У зв`язку з цим суд з урахуванням конкретних обставин, зокрема ціни позову, може обмежити даний розмір з огляду на розумну необхідність судових витрат для даної справи.

Так, у визначенні розумно необхідного розміру сум, які підлягають сплаті за послуги адвоката, можуть братися до уваги, зокрема: встановлені нормативно-правовими актами норми видатків на службові відрядження (якщо їх установлено); вартість економних транспортних послуг; час, який міг би витратити на підготовку матеріалів кваліфікований фахівець; вартість оплати відповідних послуг адвокатів, яка склалася в країні або в регіоні; наявні відомості органів статистики або інших органів про ціни на ринку юридичних послуг; тривалість розгляду і складність справи тощо. Докази, які підтверджують розумність витрат на оплату послуг адвоката, повинна подавати сторона, що вимагає відшкодування таких витрат.

Витрати, що підлягають сплаті за послуги адвоката, визначаються у порядку, встановленому Законом України "Про адвокатуру". Дія вказаного закону поширюється тільки на осіб, які є адвокатами.

Згідно зі ст. 1 Закону України "Про адвокатуру та адвокатську діяльність" адвокат - фізична особа, яка здійснює адвокатську діяльність на підставах та в порядку, що передбачені цим Законом; договір про надання правової допомоги - це домовленість, за якою одна сторона (адвокат, адвокатське бюро, адвокатське об`єднання) зобов`язується здійснити захист, представництво або надати інші види правової допомоги другій стороні (клієнту) на умовах і в порядку, що визначені договором, а клієнт зобов`язується оплатити надання правової допомоги та фактичні витрати, необхідні для виконання договору.

Гонорар є формою винагороди адвоката за здійснення захисту, представництва та надання інших видів правової допомоги клієнту. Порядок обчислення гонорару (фіксований розмір, погодинна оплата), підстави для зміни розміру гонорару, порядок його сплати, умови повернення тощо визначаються в договорі про надання правової допомоги. При встановленні розміру гонорару враховуються складність справи, кваліфікація і досвід адвоката, фінансовий стан клієнта та інші істотні обставини. Гонорар має бути розумним та враховувати витрачений адвокатом час (стаття 30 зазначеного Закону).

Разом із тим, згідно зі статтею 15 Господарського процесуального кодексу України суд визначає в межах, встановлених цим Кодексом, порядок здійснення провадження у справі відповідно до принципу пропорційності, враховуючи: завдання господарського судочинства; забезпечення розумного балансу між приватними й публічними інтересами; особливості предмета спору; ціну позову; складність справи; значення розгляду справи для сторін, час, необхідний для вчинення тих чи інших дій, розмір судових витрат, пов`язаних із відповідними процесуальними діями, тощо.

Учасники справи мають право користуватися правничою допомогою. Представництво у суді, як вид правничої допомоги, здійснюється виключно адвокатом (професійна правнича допомога), крім випадків, встановлених законом (стаття 16 Господарського процесуального кодексу України).

Однією з основних засад (принципів) господарського судочинства є відшкодування судових витрат сторони, на користь якої ухвалене судове рішення (пункт 12 частини 3 статті 2 Господарського процесуального кодексу України).

Метою впровадження цього принципу є забезпечення особі можливості ефективно захистити свої права в суді, ефективно захиститись у разі подання до неї необґрунтованого позову, а також стимулювання сторін до досудового вирішення спору.

Практична реалізація згаданого принципу в частині відшкодування витрат на професійну правничу допомогу відбувається в такі етапи:
1) попереднє визначення суми судових витрат на професійну правничу допомогу (стаття 124 Господарського процесуального кодексу України);
2) визначення розміру судових витрат на професійну правничу допомогу, що підлягають розподілу між сторонами (стаття 126 Господарського процесуального кодексу України): - подання (1) заяви (клопотання) про відшкодування судових витрат на професійну правничу допомогу разом з (2) детальним описом робіт (наданих послуг), виконаних адвокатом, і здійснених ним витрат, необхідних для надання правничої допомоги, та (3) доказами, що підтверджують здійснення робіт (наданих послуг) і розмір судових витрат, які сторона сплатила або має сплатити у зв`язку з розглядом справи; - зменшення суми судових витрат на професійну правничу допомогу, що підлягають розподілу.
3) розподіл судових витрат (стаття 129 Господарського процесуального кодексу України).

Згідно зі ст. 26 Закону України "Про адвокатуру та адвокатську діяльність" адвокатська діяльність здійснюється на підставі договору про надання правової допомоги. Документами, що посвідчують повноваження адвоката на надання правової допомоги, можуть бути: 1) договір про надання правової допомоги; 2) довіреність; 3) ордер; 4) доручення органу (установи), уповноваженого законом на надання безоплатної правової допомоги.

За приписами статті 30 Закону України Про адвокатуру та адвокатську діяльність гонорар є формою винагороди адвоката за здійснення захисту, представництва та надання інших видів правової допомоги клієнту. Порядок обчислення гонорару (фіксований розмір, погодинна оплата), підстави для зміни розміру гонорару, порядок його сплати, умови повернення тощо визначаються в договорі про надання правової допомоги.

Отже, розмір гонорару визначається за погодженням адвоката з клієнтом, і може бути змінений лише за їх взаємною домовленістю. Суд не має право його змінювати і втручатися у правовідносини адвоката та його клієнта.

Суд не зобов`язаний присуджувати стороні, на користь якої відбулося рішення, всі його витрати на адвоката, якщо, керуючись принципами справедливості та верховенством права, встановить, що розмір гонорару, визначений стороною та його адвокатом, є завищеним щодо іншої сторони спору, зважаючи на складність справи, витрачений адвокатом час, та неспіврозмірним у порівнянні з ринковими цінами адвокатських послуг.

Таким чином, при визначенні суми відшкодування суд має виходити з критерію реальності адвокатських витрат (встановлення їхньої дійсності та необхідності), а також критерію розумності їхнього розміру, виходячи з конкретних обставин справи та фінансового стану обох сторін. Ті самі критерії застосовує Європейський суд з прав людини, присуджуючи судові витрати на підставі ст. 41 Конвенції. Зокрема, заявник має право на компенсацію судових та інших витрат лише якщо буде доведено, що такі витрати були фактичними і неминучими, а їхній розмір - обґрунтованим (рішення у справі "East/West Alliance Limited" проти України", заява № 19336/04, п. 269). (Аналогічна правова позиція викладена у постанові вищого господарського суду України від 22.11.2017 року у справі № 914/434/17).

Як вбачається з матеріалів справи, 30.06.2020 року між Адвокатським об`єднанням «Олстен Партнерс» (Адвокатське об`єднання) та ОСОБА_1 (клієнт) укладено договір про надання правової допомоги №15/30-06-20.

Для визначення розміру витрат на професійну правничу допомогу з метою розподілу судових витрат Позивачем було подано детальний опис та розрахунок вартості послуг, наданих адвокатом у межах правового супроводу справи № 910/141/20, платіжні інструкції від 07.04.2026 на суму 4000 грн., №0229 від 24.02.2021 на суму 3500 грн., №0204 від 11.02.2021 на суму 4000 грн., від 04.05.2026 на суму 11000 грн.

Судом встановлено, що Романенко О.Д. є адвокатом в розумінні Закону України "Про адвокатуру та адвокатську діяльність", що підтверджується інформацією з Єдиного реєстру адвокатів України, свідоцтвом про право на заняття адвокатською діяльністю КС №10209/10. 

У постанові Великої Палати Верховного Суду від 16.11.2022 року по справі №922/1964/21 зазначено, що відповідно до частини п`ятої статті 129 ГПК України під час вирішення питання про розподіл судових витрат суд враховує: 1) чи пов`язані ці витрати з розглядом справи; 2) чи є розмір таких витрат обґрунтованим та пропорційним до предмета спору, з урахуванням ціни позову, значення справи для сторін, у тому числі чи міг результат її вирішення вплинути на репутацію сторони або чи викликала справа публічний інтерес; 3) поведінку сторони під час розгляду справи, що призвела до затягування розгляду справи, зокрема, подання стороною явно необґрунтованих заяв і клопотань, безпідставне твердження або заперечення стороною певних обставин, які мають значення для справи, безпідставне завищення позивачем позовних вимог тощо; 4) дії сторони щодо досудового вирішення спору та щодо врегулювання спору мирним шляхом під час розгляду справи, стадію розгляду справи, на якій такі дії вчинялись.

При цьому на предмет відповідності зазначеним критеріям суд має оцінювати поведінку /дії / бездіяльність обох сторін при вирішенні питання про розподіл судових витрат.

Випадки, за яких суд може відступити від загального правила розподілу судових витрат, унормованого частиною четвертою статті 129 ГПК України, також визначені положеннями частин шостої, сьомої та дев`ятої статті 129 цього Кодексу.

Таким чином, зважаючи на наведені положення законодавства, у разі недотримання вимог частини четвертої статті 126 ГПК України суду надано право зменшити розмір витрат на професійну правничу допомогу адвоката, які підлягають розподілу між сторонами, лише за клопотанням іншої сторони.

При цьому обов`язок доведення неспівмірності витрат покладається на сторону, яка заявляє клопотання про зменшення витрат на оплату правничої допомоги адвоката, що підлягають розподілу між сторонами (частини п`ята та шоста статті 126 ГПК України).

Водночас під час вирішення питання про розподіл судових витрат господарський суд за наявності заперечення сторони проти розподілу витрат на адвоката або з власної ініціативи, керуючись критеріями, що визначені частинами п`ятою - сьомою та дев`ятою статті 129 ГПК України, може не присуджувати стороні, на користь якої ухвалено судове рішення, всі її витрати на професійну правову допомогу.

У такому випадку суд, керуючись частинами п`ятою - сьомою, дев`ятою статті 129 ГПК України, відмовляє стороні, на користь якої ухвалено рішення, у відшкодуванні понесених нею витрат на правову допомогу повністю або частково та відповідно не покладає такі витрати повністю або частково на сторону, не на користь якої ухвалено рішення. При цьому в судовому рішенні суд повинен конкретно вказати, які саме витрати на правову допомогу не підлягають відшкодуванню повністю або частково, навести мотивацію такого рішення та правові підстави для його ухвалення. Зокрема, вирішуючи питання розподілу судових витрат, господарський суд має враховувати, що розмір відшкодування судових витрат, не пов`язаних зі сплатою судового збору, не повинен бути непропорційним до предмета спору. У зв`язку з наведеним суд з урахуванням конкретних обставин, зокрема ціни позову, може обмежити такий розмір з огляду на розумну необхідність судових витрат для конкретної справи.

З врахуванням викладеного, у застосуванні критерію співмірності витрат на оплату послуг адвоката суд користується досить широким розсудом, який, тим не менш, повинен ґрунтуватися на критеріях, визначених у частині четвертій статті 126 ГПК України. Ці критерії суд застосовує за наявності наданих стороною, - яка вказує на неспівмірність витрат, - доказів та обґрунтування невідповідності заявлених витрат цим критеріям (аналогічна правова позиція викладена в додатковій постанові Верховного Суду від 05.03.2020 у справі № 911/471/19). 

Крім того, Суд враховує, що наданий акт прийому передачі виконаних робіт не є безумовною підставою для відшкодування судом витрат на професійну правничу допомогу в зазначеному розмірі з іншої сторони. Суд виходить з того, що розмір таких витрат має бути доведений, документально обґрунтований та відповідати критерію розумної необхідності таких витрат.

Враховуючи викладене та беручи до уваги час на підготовку матеріалів до судового засідання, складність юридичної кваліфікації правовідносин у справі, Суд зазначає, що заявлений до стягнення розмір витрат на оплату послуг адвоката є співмірним із складністю справи та виконаних адвокатом робіт (наданих послуг), часом, витраченим адвокатом на виконання відповідних робіт (надання послуг), обсягом наданих адвокатом послуг та виконаних робіт та ціною позову, а тому вимоги Позивача є обґрунтованими та з Відповідача на користь Позивача підлягають стягненню витрати на професійну правничу допомогу у розмірі 22 500 грн. 00 коп.

На підставі викладеного, керуючись статтями 74, 76-80, 129, 236 - 242 Господарського процесуального кодексу України, Господарський суд міста Києва, -
УХВАЛИВ
1. Позовні вимоги ОСОБА_1 - задовольнити у повному обсязі.

2. Стягнути з Товариства з обмеженою відповідальністю «АВЕРС ЛТД» (08133, Київська обл., Києво-Святошинський р-н, місто Вишневе, вул.Чорновола, будинок 51-А; ідентифікаційний код юридичної особи 22946858) на користь ОСОБА_1 ( АДРЕСА_1 ; ідентифікаційний номер: НОМЕР_1 ) ринкову вартість частки у статутному капіталі у розмірі 499 095 (чотириста дев`яносто дев`ять тисяч дев`яносто п`ять) грн. 00 коп., 3% річних у розмірі 100 789 (сто тисяч сімсот вісімдесят дев`ять) грн. 84 коп., інфляційні у розмірі 469 556 (чотириста шістдесят дев`ять тисяч п`ятсот п`ятдесят шість) грн. 47 коп., судовий збір у розмірі 16 041 (шістнадцять тисяч сорок одна) грн. 62 коп., витрати за проведення експертизи у розмірі 115 188 (сто п`ятнадцять тисяч сто вісімдесят вісім) грн. 36 коп. та витрати на професійну правничу допомогу у розмірі 22 500 (двадцять дві тисячі п`ятсот) грн. 00 коп.
3. Видати наказ після набрання судовим рішенням законної сили.
4. Апеляційна скарга на рішення суду подається протягом двадцяти днів з дня його проголошення до Північного апеляційного господарського суду. Якщо в судовому засіданні було оголошено лише вступну та резолютивну частини рішення суду, або у разі розгляду справи (вирішення питання) без повідомлення (виклику) учасників справи, зазначений строк обчислюється з дня складення повного судового рішення. 
5. Рішення господарського суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.
Дата складання та підписання повного тексту рішення: 19 червня 2026 року.

Суддя О.В. Чинчин