ПІВДЕННО-ЗАХІДНИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД
_____________________________________________________________________________________________
П О С Т А Н О В А
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

04 травня 2026 року	м. Одеса	Справа № 916/4736/25	
Південно-західний апеляційний господарський суд у складі колегії суддів:
головуючої судді Принцевської Н.М.;
суддів: Діброви Г.І., Ярош А.І.;
(Південно-західний апеляційний господарський суд, м. Одеса, пр-т Шевченка,29)

розглянувши в порядку письмового провадження апеляційну скаргу Приватного підприємства "ЗУБИ"
на рішення Господарського суду Одеської області від 05.02.2026
по справі № 916/4736/25
за позовом ДЕРЖАВНОГО ПІДПРИЄМСТВА "МОРСЬКИЙ ТОРГОВЕЛЬНИЙ ПОРТ "ЧОРНОМОРСЬК"
до Приватного підприємства "ЗУБИ"
про стягнення 22 666,01 грн,
(суддя першої інстанції: Найфлейш В.Д., дата та місце ухвалення рішення: 05.02.2026, Господарський суд Одеської області, м. Одеса, пр-т Шевченка,29),

У листопаді 2025 року ДЕРЖАВНЕ ПІДПРИЄМСТВО "МОРСЬКИЙ ТОРГОВЕЛЬНИЙ ПОРТ "ЧОРНОМОРСЬК" (далі - Позивач) звернулося до Господарського суду Одеської області з позовною заявою до Приватного підприємства "ЗУБИ" (далі – Відповідач), у якій просило суд стягнути з Відповідача заборгованість у розмірі 22 666,01 грн, яка складається з загальної суми основного боргу – 18605,73 грн, у т. ч. ПДВ, загальної суми 3% річних за рахунками – 248,85 грн, загальної суми інфляційного збільшення за рахунками – 306,52 грн, загальної суми подвійної облікової ставки НБУ за рахунками (пеня) – 2566,44 грн та штрафу 7% - 938,47 грн.
Позовні вимоги обґрунтовані неналежним виконанням Відповідачем умов укладеного між сторонами Договору оренди рухомого майна №385-о від 07.11.2014 в частині здійснення оплати оренди за виставленими Позивачем рахунками. З огляду на наявність заборгованості за орендною платою, Позивачем здійснено також нарахування 3% річних, інфляційного збільшення, пені та штрафу.
Рішенням Господарського суду Одеської області від 05.02.2026 по справі №916/4736/25 позовні вимоги задоволено в повному обсязі; стягнуто з Приватного підприємства "ЗУБИ" на користь ДЕРЖАВНОГО ПІДПРИЄМСТВА "МОРСЬКИЙ ТОРГОВЕЛЬНИЙ ПОРТ "ЧОРНОМОРСЬК" 22666,01 грн та витрати зі сплати судового збору 2422,40 грн.
В мотивування рішення суд послався на ч. 2 ст. 625 Цивільного кодексу України, та дійшов висновку, що позовна заява є обґрунтованою та такою, що підлягає задоволенню в повному обсязі.
Не погодившись із вказаним рішенням, Приватне підприємство "ЗУБИ" звернулось до Південно-західного апеляційного господарського суду з апеляційною скаргою, у якій просить рішення суду першої інстанції скасувати та ухвалити нове рішення, яким відмовити у задоволенні позову в повному обсязі.
Апелянт вважає, що оскаржуване рішення ухвалено з грубим порушенням норм чинного законодавства та безпідставно задоволено вимоги позивача.
Свої вимоги скаржник обґрунтовує тим, що Відповідач не отримував позовну заяву; рахунки для здійснення оплати надані Позивачем значно перевищують встановлену суму та не відповідають умовам п. 3.1. Договору та Додатку №1 до нього, у зв`язку з чим, на переконання Апелянта, рахунки виставлено з грубим порушенням норм чинного законодавства, внаслідок чого не є належними доказами у справі.
При цьому, як зазначає Відповідач, будь-яких вимог щодо зміни розміру орендної плати Позивачем відповідно до Методики її розрахунку не вносились та, відповідно, до Відповідача не заявлялись взагалі.
Апелянт звертає увагу, що орендоване майно 1996 року випуску, а тому вартість орендної плати необхідно було навпаки зменшувати. 
Згідно довідки ІМТП про обік основних фондів від 01.07.2011, залишкова вартість орендованого стоматологічного обладнання згідно Договору становить 00 грн 00 коп.
Апелянт також звертає увагу, що Відповідач призупиняв свою діяльність 30.07.2015.
У своїй скарзі Апелянт зазначає, що Договір припинив свою дію 07.11.2024, а тому підстави для нарахування орендної плати, як договірного платежу – відсутні, оскільки після припинення Договору оренди правовідносини та право на орендну плату перестають існувати.
Також Апелянтом до апеляційної скарги надано докази, які судовою колегією залишаються без розгляду, оскільки клопотання про їх долучення Апелянтом не заявлено.
Ухвалою Південно-західного апеляційного господарського суду від 04.03.2026 апеляційну скаргу Приватного підприємства "ЗУБИ" на рішення Господарського суду Одеської області від 05.02.2026 по справі №916/4736/25 залишено без руху; встановлено Приватному підприємству "ЗУБИ" строк для усунення недоліків апеляційної скарги шляхом надання Південно-західному апеляційному господарському суду доказів сплати судового збору протягом 10 днів з дня вручення копії ухвали про залишення апеляційної скарги без руху; зобов`язано апелянта зареєструвати електронний кабінет у підсистемі Електронний суд ЄСІТС протягом 10 днів з дня вручення ухвали про залишення апеляційної скарги без руху; попереджено скаржника, що у разі неусунення недоліків апеляційної скарги у строк, встановлений судом, апеляційна скарга буде вважатися неподаною і повернута скаржнику на підставі ст.174 Господарського процесуального кодексу України.
23.03.2026 до Південно-західного апеляційного господарського суду від Приватного підприємства "ЗУБИ" надійшла заява про усунення недоліків, допущених при зверненні з апеляційною скаргою, в якій апелянт надав докази доплати судового збору за подання апеляційної скарги в розмірі 3242 грн, а також докази про наявність зареєстрованого Електронного кабінету у підсистемі ЄСІТС.
Ухвалою Південно-західного апеляційного господарського суду від 24.03.2026 відкрито апеляційне провадження за апеляційною скаргою Приватного підприємства "ЗУБИ" на рішення Господарського суду Одеської області від 05.02.2026 по справі №916/4736/25; встановлено строк учасникам справи для подання відзиву на апеляційну скаргу та інших заяв та клопотань протягом 10 днів з дня вручення ухвали про відкриття апеляційного провадження у справі; вирішено розглянути апеляційну скаргу Приватного підприємства "ЗУБИ" на рішення Господарського суду Одеської області від 05.02.2026 по справі №916/4736/25 у спрощеному позовному провадженні без повідомлення учасників справи за наявними у справі матеріалами в порядку письмового провадження; витребувано у Господарського суду Одеської області матеріали справи №916/4736/25.
26.03.2026 до Південно-західного апеляційного господарського суду надійшли матеріали справи №916/4736/25.
30.03.2026 до Південно-західного апеляційного господарського суду від ДЕРЖАВНОГО ПІДПРИЄМСТВА "МОРСЬКИЙ ТОРГОВЕЛЬНИЙ ПОРТ "ЧОРНОМОРСЬК" надійшов відзив на апеляційну скаргу, у якому Позивач не погоджується з її доводами, вважає її необґрунтованою та такою, що задоволенню не підлягає.
Позивач зазначає про відсутність заяви однієї із Сторін про припинення Договору вже під час воєнного стану, а також звертає увагу на положення підпункту 5 пункту 1 Постанови КМУ №634 від 27.05.2022, а тому спірний Договір оренди вважається продовженими на період дії воєнного стану та протягом чотирьох місяців з дати припинення чи скасування воєнного стану.
У даному випадку Скаржник не спростовує продовження даного Договору у період дії воєнного стану, оскільки не надає доказів наявності зави про припинення цього Договору, а також не надає доказів повернення майна.
Також Позивач заперечує проти доводів Скаржника, щодо припинення Відповідачем своєї діяльності з 30.07.2015, оскільки означене не підтвердження жодними доказами.
Відповідно до приписів ст. 269 Господарського процесуального кодексу України суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними у ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги. Суд апеляційної інстанції досліджує докази, що стосуються фактів, на які учасники справи посилаються в апеляційній скарзі та (або) відзиві на неї. Суд апеляційної інстанції не обмежений доводами та вимогами апеляційної скарги, якщо під час розгляду справи буде встановлено порушення норм процесуального права, які є обов`язковою підставою для скасування рішення, або неправильне застосування норм матеріального права.
Обговоривши доводи апеляційної скарги та відзиву на неї, перевіривши наявні матеріали справи на предмет їх юридичної оцінки Господарським судом Одеської області та проаналізувавши застосування норм матеріального та процесуального права, колегія суддів вважає, що апеляційна скарга не підлягає задоволенню, виходячи з наступного.
Як вбачається з наявних матеріалів справи, 07.11.2014 між ДЕРЖАВНИМ ПІДПРИЄМСТВОМ «ІЛЛІЧІВСЬКИЙ МОРСЬКИЙ ТОРГОВЕЛЬНИЙ ПОРТ» (після перейменоване - ДЕРЖАВНЕ ПІДПРИЄМСТВО "МОРСЬКИЙ ТОРГОВЕЛЬНИЙ ПОРТ "ЧОРНОМОРСЬК") (орендодавець) та Приватним підприємством "ЗУБИ" (орендар) було укладено Договір оренди рухомого майна № 385-о.
Згідно з п. 1.1. Договору орендодавець передає, а орендар приймає в строкове платне користування окреме індивідуально визначене рухоме майно (далі- майно), що знаходиться на балансі орендодавця, вартість якого визначена згідно зі звітом про незалежну оцінку, що була проведена ПП "Аркада Юг" станом на 26.05.2014 і становить 45 045 грн без ПДВ. 
Відповідно до п. 1.2. Договору найменування, кількість, вартість, рівень орендної плати, стан та іншу інформацію про Майно зазначено у Переліку майна, який є додатком №1 до цього Договору та невід`ємною його частиною.
Пунктом 1.3. Договору визначено, що майно за Договором оренди передається в оренду з метою виконання орендарем стоматологічної практики. 
Відповідно до п 2.1. Договору орендар вступає у строкове платне користування майном в термін зазначений у цьому Договорі, але не раніше дати підписання сторонами цього Договору та акта приймання-передачі майна. 
Згідно з п.2.4. Договору передача майна в оренду здійснюється за вартістю, в акті оцінки, складеному за Методикою, затвердженою Кабінетом Міністрів України.
Пунктом 2.5. Договору встановлено, що у разі припинення цього Договору майно повертається орендарем орендодвацю. Орендар повертає майно орендодавцю аналогічно порядку, встановленому при передачі майна орендарю за цим Договором. Майно вважається поверненим орендодавцю з моменту підписання сторонами акта приймання-передачі.
Відповідно до п. 3.1. Договору орендна плата визначена на підставі Методики розрахунку орендної плати за державне майно та пропорції її розподілу, затвердженої постановою Кабінету Міністрів України від 04 жовтня 1995 року № 786 і становить 664,12 грн без ПДВ за базовий місяць розрахунку травень 2014 року.
Пунктом 3.2. Договору визначено, що нарахування ПДВ на суму орендної плати здійснюється у порядку, визначеному законодавством.
Згідно з п. 3.3. Договору орендна плата за кожний наступний місяць визначається шляхом коригування орендної плати за попередній місяць на індекс інфляції за наступний місяць.
Пунктом 3.5. Договору передбачено, що розмір орендної плати переглядається на вимогу однієї із сторін у разі зміни Методики її розрахунку, істотної зміни стану об`єкта оренди з незалежних від сторін причин та в інших випадках, передбачених чинним законодавством.
Відповідно до п. 3.6 Договору орендна плата оплачується безготівковими платежами на поточний рахунок орендодавця не пізніше 15-го числа наступного за звітним.
Згідно з п. 3.7. Договору, орендна плата, перерахована несвоєчасно або не в повному обсязі, підлягає індексації і стягується з орендаря з урахуванням пені в розмірі подвійної облікової ставки НБУ на дату нарахування пені від суми заборгованості за кожен день прострочення, уключаючи день оплати.
Пунктом 3.8. Договору визначено, що у разі, якщо на дату сплати орендної плати заборгованість за нею становить загалом не менше ніж три місяці, орендар також сплачує штраф у розмірі 7% (сім відсотків) від суми заборгованості.
Згідно з п. 3.11. Договору у разі припинення (розірвання) Договору оренди орендар сплачує орендну плату до повернення майна за актом приймання-передавання включно. Закінчення строку дії Договору оренди не звільняє орендаря від обов`язку сплатити заборгованість за орендною платою, якщо така виникла, у повному обсязі.
Відповідно до п. 5.4. Договору орендар має право, зокрема, ініціювати списання орендованого майна орендодавцем.
Договір укладено строком на десять років, і діє з дня його підписання та скріплення печатками сторін, але регулює відносини між сторонами з дня підписання Акту прийому-передачі ( п. 8.1. Договору).
Пунктом 8.6. Договору визначені підстави припинення чинності даного договору, а саме: 
- закінчення строку, на який його було укладено; 
-приватизації орендованого майна орендарем; 
-загибелі орендованого майна; 
-достроково за взаємною згодою сторін або за рішенням арбітражного суду; 
-банкрутства орендаря; 
-ліквідації орендаря-юридичної особи. 
Відповідно до п. 8.7. Договору у разі припинення або розірвання цього Договору майно протягом трьох робочих днів повертається орендарем орендодавцю. У разі, якщо орендар затримав повернення майна, він несе ризик його випадкового знищення або випадкового пошкодження. 
Згідно з п. 8.8. Договору майно вважається повернутим орендодавцю з моменту підписання сторонами акта приймання-передавання.
Договір підписано та скріплено печатками сторін.
Згідно з Додатком №1 до Договору в оренду передається наступне майно: Компресор КТ-4, інв.№6577; піч зуботехнічеська для обпалювання кераміки, інв.№17165; вакуумний мотор, інв.№6580; столик зубного лікаря, інв.№6579; установка стоматологічна, інв.№7095; установка стоматологічна, інв.№3220; рентгенустановка стоматологічна, інв.№10951.
Відповідно до Актів передачі-приймання майна від 08.04.2015, які підписані сторонами та скріплені печатками, означене вище майно було передано в оренду ПП "ЗУБИ". 
Як вбачається з матеріалів справи, ДП "МТП "Чорноморськ" направляло ПП "ЗУБИ" Рахунки разом з Актами здачі-прийняття робіт (надання послуг) на поштову адресу Відповідача, що підтверджується наявними у справі доказами, для здійснення оплати, а саме: А/4 114Р від 31.01.2025 на суму 1609,03 грн; А/443 від 31.01.2025 на суму 3282,68 грн; А/1 014 від 28.02.2025 на суму 1664,34 грн; А/1 647 від 31.03.2025 на суму 1689,31 грн; А/2 107 від 30.04.2025 на суму 1701,13 грн; А/2 577 від 31.05.2025 на суму 1723,25 грн; А/3 025 від 30.06.2025 на суму 1737,04 грн; А/3 687 від 31.07.2025 на суму 1733,57 грн; А/4 276 від 31.08.2025 на суму 1730,10 грн; А/4 677 від 30.09.2025 на суму 1735,28 грн.
Означені Акти здачі-прийняття робіт (надання послуг) підписані тільки Позивачем; Відповідач підписані Акти здачі-прийняття робіт Позивачу не повернув та заборгованість на загальну суму 18605,73 грн не оплатив, через що Позивач нарахував 3% річних, інфляційне збільшення, пеню та штраф.
До позовної заяви Позивачем також надано розрахунок штрафних санкції від суми простроченого платежу відповідно до якого сума основної заборгованості склала 18605,73 грн, 3% річних - 248,85 грн, інфляція – 306,52 грн, пеня– 2566,44 грн та штраф 7% - 938,47 грн.
Рішенням Господарського суду Одеської області від 05.02.2026 по справі №916/4736/25 позовні вимоги задоволено в повному обсязі.
Оцінюючи правильність застосування судом першої інстанції норм матеріального права, перевіривши дотримання судом норм процесуального права, в контексті встановлених обставин, судова колегія дійшла наступних висновків.
Як зазначено у частинах першій, другій статті 509 Цивільного кодексу України (далі - ЦК України), зобов`язанням є правовідношення, в якому одна сторона (боржник) зобов`язана вчинити на користь другої сторони (кредитора) певну дію (передати майно, виконати роботу, надати послугу, сплатити гроші тощо) або утриматися від певної дії, а кредитор має право вимагати від боржника виконання його обов`язку. Зобов`язання виникають з підстав, встановлених статтею 11 цього Кодексу.
Пунктом 1 ч.2 ст.11 Цивільного кодексу України встановлено, що однією із підстав виникнення цивільних прав та обов`язків є договір, який в силу вимог ч.1 ст.629 Цивільного кодексу України є обов`язковим для виконання сторонами.
Як вище встановлено судовою колегією раніше, між сторонами у справі укладений Договір оренди рухомого майна №385-о від 07.11.2014, згідно з яким Позивач зобов`язався передати в строкове платне користування рухоме майно, а Відповідач зобов`язався сплачувати оренду плату безготівковими платежами на поточний рахунок позивача не пізніше 15-го числа наступного за звітним. 
Відповідно до статті 759 Цивільного кодексу України за договором найму (оренди) наймодавець передає або зобов`язується передати наймачеві майно у користування за плату на певний строк. Законом можуть бути передбачені особливості укладення та виконання договору найму (оренди).
Статтею 762 Цивільного кодексу України передбачено, що за користування майном з наймача справляється плата, розмір якої встановлюється договором найму. Якщо розмір плати не встановлений договором, він визначається з урахуванням споживчої якості речі та інших обставин, які мають істотне значення. Наймач має право вимагати зменшення плати, якщо через обставини, за які він не відповідає, можливість користування майном істотно зменшилася. Плата за користування майном вноситься щомісячно, якщо інше не встановлено договором. Наймач звільняється від плати за весь час, протягом якого майно не могло бути використане ним через обставини, за які він не відповідає.
Правові, економічні та організаційні відносини, пов`язані з передачею в оренду майна, що перебуває в державній та комунальній власності, майна, що належить Автономній Республіці Крим, регулюються Закон України «Про оренду державного та комунального майна».
Відповідно до ч.ч.1,4 ст.17 Закону України «Про оренду державного та комунального майна» від 03.10.2019 3157-ІХ, орендна плата встановлюється у грошовій формі і вноситься у строки, визначені договором. Орендар за користування об`єктом оренди вносить орендну плату незалежно від наслідків провадження господарської діяльності.
Згідно з ч.1 ст.526 Цивільного кодексу України зобов`язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства.
В силу вимог ч.1 ст.525 Цивільного кодексу України одностороння відмова від зобов`язання або одностороння зміна його умов не допускається, якщо інше не встановлено договором або законом.
Згідно з ч.1 ст.530 Цивільного кодексу України якщо у зобов`язанні встановлений строк (термін) його виконання, то воно підлягає виконанню у цей строк (термін).
Як було встановлено судовою колегією, на підставі поданих Позивачем доказів, під час користування майном за Договором у відповідача виникла заборгованість з оплати орендної плати в розмірі 18605,73 грн.
При цьому, Відповідач не надав до суду жодних заперечень щодо розміру цієї заборгованості з орендної плати, як і не надав доказів, які спростовують наявність такої заборгованості Відповідача.
Судова колегія відхиляє доводи Апелянта стосовно припинення строку дії Договору 07.11.2024, оскільки відповідно до підпункту 5 пункту 1 Постанови Кабінету Міністрів України №634 від 27.05.2022 «Про особливості оренди державного та комунального майна у період воєнного стану» (яка регулює орендні відносини у період дії воєнного стану), договори оренди державного та комунального майна, строк дії яких завершується у період воєнного стану, вважаються продовженими на період дії воєнного стану та протягом чотирьох місяців з дати припинення чи скасування воєнного стану, крім випадку, коли балансоутримувач з урахуванням законодавства, статуту або положення балансоутримувача про погодження уповноваженим органом управління, до сфери управління якого належить балансоутримувач, за 30 календарних днів до дати закінчення договору оренди повідомив орендодавцю та орендарю про непродовження договору оренди з підстав, визначених статтею 19 Закону.
Норма щодо продовження договору, встановлена цим пунктом, не застосовується до договорів, щодо яких рішення про їх продовження прийнято на аукціоні і аукціон оголошено до дати набрання чинності цією постановою. Для продовження договору оренди на строк, передбачений цим пунктом, заява орендаря та окреме рішення орендодавця не вимагаються.
Тобто, враховуючи відсутність заяви однієї із Сторін про припинення цього Договору вже під час воєнного стану, а також беручи до уваги наведені положення підпункту 5 пункту 1 Постанови Кабінету Міністрів України №634 від 27.05.2022, спірний Договір оренди вважається продовженими на період дії воєнного стану та протягом чотирьох місяців з дати припинення чи скасування воєнного стану.
При цьому, на орендаря покладено обов`язок щодо повернення орендованого майна передбачений п. 8.7. Договору, відповідно до якого у разі припинення або розірвання цього Договору майно протягом трьох робочих днів повертається орендарем орендодавцю. Згідно з п. 8.8. Договору майно вважається повернутим орендодавцю з моменту підписання сторонами акта приймання-передавання.
Судова колегія звертає увагу, що Апелянт не звертався до орендодавця із заявою про припинення укладеного між сторонами Договору, як і не надав доказів повернення орендованого майна за актом приймання-передавання.
Колегія суддів також відхиляє посилання Апелянта на припинення ним діяльності 30.07.2015, оскільки означене не підтверджується жодними доказами. Не заслуговують на увагу також доводи Апелянта стосовно зміни Позивачем розміру орендної плати, оскільки відповідно до п. 3.3. Договору орендна плата за кожний наступний місяць визначається шляхом коригування орендної плати за попередній місяць на індекс інфляції за наступний місяць.
Тобто, визначена у п. 3.1 Договору сума є розміром орендної плати без ПДВ за базовий місяць розрахунку травень 2014 року та у відповідності до п.3.3 Договору орендна плата за кожний наступний місяць визначається шляхом коригування орендної плати за попередній місяць на індекс інфляції за наступний місяць, а тому, доводи ПП "ЗУБИ", що розмір орендної плати не відповідає п. 3.1. Договору є необґрунтованими.
Матеріали справи також не містять доказів стосовно того, що ПП "ЗУБИ" зверталось до Позивача із пропозицією щодо перегляду розміру орендної плати, жодного листування з цього приводу між Сторонами не здійснювалось.
Не заслуговують на увагу також доводи Апелянта стосовно зменшення вартості майна у зв`язку з неможливістю його використання, оскільки відповідно до п. 5.4. Договору у випадку здійснення орендарем невід`ємних поліпшень орендованого майна орендодавець зобов`язаний здійснювати контроль зі здійснення таких поліпшень.
При цьому, як і зазначає сам Скаржник, ч. 4 ст. 762 Цивільного кодексу України визначено, що у разі істотного зменшення можливості користування майном, орендар має право вимагати зменшення орендної плати. Водночас, ПП "ЗУБИ" за увесь час користування орендованим майном не надавало Позивачу інформацію щодо необхідності здійснення поліпшення стану майна чи здійснення такого поліпшення.
Також судова колегія не бере до уваги посилання Скаржника на неотримання ним позовної заяви, оскільки позовна заява у даній справі надсилалась на юридичну адресу Відповідача, а тому вимоги щодо форми і змісту позовної заяви Позивачем було дотримано. Крім того, ухвала суду першої інстанції про відкриття провадження у даній справі від 01.12.2025 була надіслана на адресу Відповідача, та отримана останнім 12.12.2025, що підтверджується наявним в матеріалах справи поштовим повідомленням з відміткою про вручення поштового відправлення, а тому Відповідач будучи обізнаним про наявність спору у даній справі, мав можливість як ознайомитись з матеріалами справи, так і надати відзив або заперечення на позовну заяві, а тому твердження про не надсилання Відповідачу позовної заяви є неспроможними та не заслуговують на увагу.
За нормами ст. 610 Цивільного кодексу України порушенням зобов`язання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов`язання (неналежне виконання).
У відповідності до статті 611 Цивільного кодексу України, у разі порушення зобов`язання настають правові наслідки, встановлені договором або законом.
Одним із наслідків порушення зобов`язання є оплата пені.
Частиною 1 статті 612 Цивільного кодексу України передбачено, що боржник вважається таким, що прострочив, якщо він не приступив до виконання зобов`язання або не виконав його у строк, встановлений договором або законом.
Згідно зі ст.549 Цивільного кодексу України неустойкою (штрафом, пенею) є грошова сума або інше майно, які боржник повинен передати кредиторові у разі порушення боржником зобов`язання. Штрафом є неустойка, що обчислюється у відсотках від суми невиконаного або неналежно виконаного зобов`язання. Пенею є неустойка, що обчислюється у відсотках від суми несвоєчасно виконаного грошового зобов`язання за кожен день прострочення виконання.
Відповідно до ч. 2 ст. 551 Цивільного кодексу України якщо предметом неустойки є грошова сума, її розмір встановлюється договором або актом цивільного законодавства.
Відповідно до статті 1 Закону України «Про відповідальність за несвоєчасне виконання грошових зобов`язань», платники грошових коштів сплачують на користь одержувачів цих коштів за прострочку платежу пеню в розмірі, що встановлюється за згодою сторін.
Згідно статті 3 Закону України «Про відповідальність за несвоєчасне виконання грошових зобов`язань», розмір пені, передбачений статтею 1 цього Закону, обчислюється від суми простроченого платежу та не може перевищувати подвійної облікової ставки Національного банку України, що діяла у період, за який сплачується пеня.
Згідно з п. 3.7. укладеного між сторонами Договору Орендна плата, перерахована несвоєчасно або не в повному обсязі, підлягає індексації і стягується з Орендаря з урахуванням пені в розмірі подвійної облікової ставки НБУ на дату нарахування пені від суми заборгованості за кожний день прострочення, уключаючи день оплати.
У п.3.8. Договору встановлено, що якщо на дату сплати орендної плати заборгованість за нею становить загалом не менше ніж гри місяці. Орендар також сплачує штраф у розмірі 7% (сім відсотків) від суми заборгованості.
Таким чином судова колегія вважає, що Позивачем правомірно здійснено нарахування пені та штрафу на основний борг Відповідача.
Перевіривши наявний в матеріалах справи розрахунок пені та штрафу, який здійснений Позивачем на суму боргу з орендної плати, та згідно з яким розмір пені становить 2566,44 грн, розмір штрафу – 938,47, судовою колегією встановлено відповідність цього розрахунку обставинам справи щодо прострочення Відповідача.
Судова колегія також враховує правовий висновок, викладений у постанові Великої Палати Верховного Суду від 01.06.2021 у справі №910/12876/19, згідно з яким, одночасне стягнення з учасника господарських відносин, який порушив господарське зобов`язання за договором, штрафу та пені не суперечить статті 61 Конституції України, оскільки згідно зі статтею 549 Цивільного кодексу України пеня та штраф є формами неустойки, а відповідно до статті 230 Господарського кодексу України видами штрафних санкцій, тобто не є окремими та самостійними видами юридичної відповідальності.
При цьому щодо порушення виконання господарських зобов`язань чинне законодавство не встановлює для учасників господарських відносин обмежень передбачати в договорі можливість одночасного стягнення пені та штрафу, що узгоджується зі свободою договору, передбаченою статтею 627 Цивільного кодексу України, тобто коли сторони є вільними в укладенні договору, виборі контрагента та визначенні умов договору з урахуванням вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, звичаїв ділового обороту, вимог розумності та справедливості.
Відповідно до ст.625 Цивільного кодексу України боржник не звільняється від відповідальності за неможливість виконання ним грошового зобов`язання. Боржник, який прострочив виконання грошового зобов`язання, на вимогу кредитора зобов`язаний сплатити суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також три проценти річних від простроченої суми, якщо інший розмір процентів не встановлений договором або законом.
Індекс інфляції - це показник, що характеризує динаміку загального рівня цін на товари та послуги, які купуються населенням для невиробничого споживання, і його найменший період визначення складає місяць.
Розмір боргу з урахуванням індексу інфляції визначається виходячи з суми боргу, що існувала на останній день місяця, в якому платіж мав бути здійснений, помноженої на індекс інфляції, визначений названою Державною службою, за період прострочення починаючи з місяця, наступного за місяцем, у якому мав бути здійснений платіж, і за будь-який місяць (місяці), у якому (яких) мала місце інфляція. При цьому в розрахунок мають включатися й періоди часу, в які індекс інфляції становив менше одиниці (тобто мала місце дефляція).
Перевіривши розрахунок 3% річних та інфляційних втрат, який здійснений Позивачем, та згідно з яким розмір 3% річних становить 248,85 грн, а інфляційних втрат 306,52 судом апеляційної інстанції встановлено відповідність цього розрахунку обставинам справи щодо прострочення Відповідача.
З урахуванням вищенаведеного колегія суддів не вбачає порушень норм матеріального та процесуального права на які посилається Апелянт та вважає, що суд першої інстанції дійшов вірного висновку про обґрунтованість заявлених позовних вимог. 
Згідно з статтею 17 Закону України “Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини” суди застосовують при розгляді справ Конвенцію про захист прав людини і основоположних свобод та практику Європейського суду з прав людини як джерело права.
Європейський суд з прав людини в рішенні у справі "Серявін та інші проти України" вказав, що згідно з його усталеною практикою, яка відображає принцип, пов`язаний з належним здійсненням правосуддя, у рішеннях, зокрема, судів мають бути належним чином зазначені підстави, на яких вони ґрунтуються. Хоча пункт 1 статті 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод зобов`язує суди обґрунтовувати свої рішення, його не можна тлумачити як такий, що вимагає детальної відповіді на кожний аргумент. Міра, до якої суд має виконати обов`язок щодо обґрунтування рішення, може бути різною залежно від характеру рішення.
Названий Суд зазначив, що, хоча пункт 1 статті 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод зобов`язує суди обґрунтовувати свої рішення, це не може розумітись як вимога детально відповідати на кожен довід (рішення Європейського суду з прав людини у справі "Трофимчук проти України").
Тому інші доводи скаржника, що викладені в апеляційній скарзі, колегія суддів не бере до уваги, оскільки вони висновків суду не спростовують та з урахуванням всіх обставин даної справи, встановлених судом, не впливають на правильність вирішення спору по суті та остаточний висновок.
Статтею 276 Господарського процесуального кодексу України визначено, що суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а судове рішення без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.
Відтак, колегія суддів вважає, що наведені Скаржником порушення допущені судом першої інстанції не знайшли свого підтвердження, а тому підстави для скасування рішення Господарського суду Одеської області від 05.02.2026 відсутні, що зумовлює залишення апеляційної скарги без задоволення, а оскаржуваного рішення без змін.
Відповідно до статті 129 Господарського процесуального кодексу України, витрати по сплаті судового збору за апеляційний перегляд судового рішення покладаються на Скаржника.
Керуючись ст. 129, 269, 270, 275, 276, 281-284 Господарського процесуального кодексу України, апеляційний господарський суд

ПОСТАНОВИВ:

Рішення Господарського суду Одеської області від 05.02.2026 у справі №916/4736/25 залишити без змін, а апеляційну скаргу Приватного підприємства "ЗУБИ" без задоволення.
Витрати зі сплати судового збору за подання апеляційної скарги покласти на Скаржника.
Матеріали справи №916/4736/25 повернути до Господарського суду Одеської області.
Постанова суду апеляційної інстанції набирає законної сили з дня її ухвалення та не підлягає оскарженню в касаційному порядку, крім випадків, передбачених п.2 ч.3 ст. 286 Господарського процесуального кодексу України.
Постанову складено та підписано 04.05.2026, у зв`язку з перебуванням судді-учасника колегії суддів Діброви Г.І. з 13.04.2026 по 18.04.2026 у відрядженні та відпустці, а також перебуванням судді-учасника колегії суддів Ярош А.І. з 17.04.2026 по 01.05.2026 у відпустці.

Головуюча суддя: Н.М. Принцевська

Судді: Г.І. Діброва 

А.І. Ярош