Справа № 503/404/26 
Провадження № 2/503/673/26 

ЗАОЧНЕ РІШЕННЯ
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

03 липня 2026 року Кодимський районний суд Одеської області в складі:
головуючого-судді Вороненка Д.В.,
за участю секретаря судового засідання Новіцької Г.І.,
розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду у м. Кодима, в порядку спрощеного позовного провадження без повідомлення (виклику) сторін, цивільну справу за позовом Товариства з обмеженою відповідальністю «Фінансова компанія «ПОЗИКА» до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості за кредитним договором,

встановив:
Позивач подав до суду вище вказану позовну заяву посилаючись на те, що 22.09.2021 року  ОСОБА_1 уклала з Товариством з обмеженою відповідальністю «Фінансова компанія «Ірбіс» (надалі за текстом – ТОВ «ФК «Ірбіс») кредитний договір № 55387380, згідно умов якого відповідач отримала кредит на суму 5000,00 грн на строк 90 календарних днів, тобто до 21.12.1021 року. Водночас із цим 22.10.2021 року між ОСОБА_1 та ТОВ «ФК «Ірбіс» було укладено додатковий договір №1 до Договору про надання фінансового кредиту № 55387380, а 21.11.2021 року між ОСОБА_1 та ТОВ «ФК «Ірбіс» було укладено додатковий договір №1 до Договору про надання фінансового кредиту № 55387380. Однак, відповідачем не виконані належним чином кредитні зобов`язання, що є грубим порушенням договірних умов. 01.09.2025 року між ТОВ «ФК «Ірбіс» та Товариством з обмеженою відповідальністю «ФК «ПОЗИКА» (надалі за текстом – ТОВ «ФК «ПОЗИКА») було укладено Договір факторингу № 01092025/1, згідно умов якого ТОВ «ФК «Ірбіс» відступило ТОВ «ФК «ПОЗИКА» за плату, а останнє приймає належні ТОВ «ФК «Ірбіс» права вимоги, зазначені у відповідному реєстрі прав вимоги, згідно Витягу з Додатку № 1 до Договору факторингу № 01092025/1 від 01.09.2025 року, в якому була зазначена грошова вимога до боржника ОСОБА_1 за кредитним договором № 55387380 від 22.09.2021 року. У зв`язку з чим позивач пред`явив до відповідача позов шляхом подання до суду через свого керівника з використанням системи «Електронний суд» позовної заяви, в якій просить стягнути з відповідача на його користь заборгованість за кредитним договором № 55387380 від 22.09.2021 року у розмірі 17000 грн, а також судові витрати у вигляді судового збору у розмірі 2662,40 грн та витрат на професійну правничу допомогу у розмірі 5500,00 грн.
Також в змісті позовної заяви керівник позивача, у відповідності до положень ч.1 ст. 276 ЦПК України, заявила клопотання про розгляд справи в порядку спрощеного позовного провадження за відсутності представника позивача та зазначила про відсутність заперечень проти заочного розгляду справи, а до самої позовної заяви додано доказ надсилання іншому учаснику справи – відповідачу копій поданих до суду документів у паперовій формі листом з описом вкладення (а.с.51), у відповідності до вимог абзаців першого і другого ч.7 ст. 43 та абзацу другого ч.1 ст. 177 ЦПК України. При цьому судом до матеріалів справи долучено роздруківку із сервісу https://track.ukrposhta.ua/tracking_UA.html з інформацією щодо стану доставки зазначеного поштового відправлення. 
26.03.2026 року ухвалою суду (а.с.56-57) відкрито провадження за вказаним позовом та справу призначено до розгляду у спрощеному позовному провадженні без повідомлення (виклику) сторін. Одночасно роз`яснено відповідачу її право подати у 5-денний строк з дня одержання цієї ухвали заяву із запереченнями проти розгляду справи за правилами спрощеного позовного провадження (ч.4 ст. 277 ЦПК України), а у 15-денний строк з дня одержання ухвали про відкриття провадження подати клопотання про розгляд справи у судовому засіданні з повідомленням (викликом) сторін (ч.7 ст. 279 ЦПК України) та відзив на позовну заяву (відзив). Копію ухвали направлено сторонам у відповідності до вимог ст. 190 ЦПК України та отримано позивачем і його керівником, у порядку встановленому пунктом 2 ч.6 ст. 272 ЦПК України, шляхом її доставки до їх електронних кабінетів 27.03.2026 року, про що свідчать довідки про доставку електронного документа (а.с.60-61), а відповідачу, у порядку встановленому пунктом 5 ч.6 ст. 272 ЦПК України, за адресою її зареєстрованого у встановленому законом порядку місцем проживання, згідно відповідної інформації, отриманої судом на виконання вимог ч.6 ст. 187 ЦПК України, про що свідчить відповідне рекомендоване поштове відправлення. 
У встановлений судом строки відповідач не скористалася своїми процесуальними правами учасника справи, зокрема клопотання про розгляд справи у судовому засіданні з повідомленням (викликом) сторін, заяву із запереченнями проти розгляду справи за правилами спрощеного позовного провадження та відзив на позовну заяву (відзив) не подала. У зв`язку з чим та після закінчення тридцяти денного строку з дня відкриття провадження у справі, передбаченого ч.2 ст. 279 ЦПК України, суд вважає за можливе розглянути дану справу, згідно ч.5 ст. 279 ЦПК України, у порядку спрощеного позовного провадження без повідомлення сторін за наявними у справі матеріалами.
Зі згоди керівника позивача суд ухвалив рішення при заочному розгляді справи, що відповідає положенням ст. 280 ЦПК України.
Ураховуючи положення ч.2 ст. 247 ЦПК України, фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснювалось.
Дослідивши матеріали справи суд встановив наступні фактичні обставини.
22.09.2021 року між відповідачем ОСОБА_1 та ТОВ «ФК «Ірбіс» було укладено договір про надання фінансового кредиту № 55387380, згідно умов якого отримав кредит на суму 5000,00 грн на строк 90 днів (з яких перші 30 днів пільговий період в який застосовується процентна ставка 2%, а наступні 60 днів стандартний період, в який застосовується процентна ставка 3%), тобто з датою погашення кредиту 21.12.2021 року (строк кредитування), що підтверджується копіями документів доданих позивачем до своєї позовної заяви (а.с.22-27). 
При цьому, в пункті 4.1 цього Договору (а.с.23) його сторонами було узгоджено, що видача товариством кредиту клієнту проводиться протягом трьох операційних банківських днів з моменту укладення Договору шляхом перерахування грошових коштів на банківський рахунок клієнта, операції за якими можуть здійснюватися з використанням платіжної картки, реквізити якої зазначені клієнтом у Особистому кабінету та яка визначена клієнтом як основна платіжна карта.
В свою чергу у абзаці другому пункту 4.4 цього Договору (а.с.23) його сторонами було узгоджено, що після обрання клієнтом наступного пільгового періоду, між товариством та клієнтом підписується додатковий договір до цього договору, в якому зазначають строк наступного пільгового періоду та оновлений загальний строк кредитування.
Одночасно з підписанням зазначеного кредитного договору, сторонами була погодженно Графік погашення боргу, а також ОСОБА_1 було підписано Таблицю обчислення загальної вартості кредиту для споживача та реальної річної процентної ставки за договором про споживчий кредит (а.с.27 на звороті), яка є Додатком № 1 до договору про надання фінансового кредиту № 55387380 від 22.09.2021 року, яка передбачала розрахунок платежів за кредитом у період з 22.09.2021 року по 21.12.2021 року із зазначенням загальної вартості кредиту за розрахунковий період в розмірі 17000 грн та загальної суми процентів за користування кредитом в розмірі 12000 грн. 
Водночас довідка про ідентифікацію клієнта ТОВ «ФК «Ірбіс» від 01.09.2025 року (а.с.28) підтверджує, що одноразовий ідентифікатор «275413», який був використаний для підписання кредитного договору та Таблиці обчислення загальної вартості кредиту, був надісланий  ОСОБА_1 22.09.2021 року на її номер мобільного телефону НОМЕР_1 , який зазначений стосовно його особи у розділі «14. Адреси, реквізити та підписи Сторін» кредитного договору № 55387380 від 22.09.2021 року (а.с.27), а також зазначено номер карти позичальника НОМЕР_2 .
На підтвердження виконання товариством пункту 4.1 кредитного договору позивач надав лист-відповідь ТОВ «УНІВЕРСАЛЬНІ ПЛАТІЖНІ РІШЕННЯ» від 23.10.2025 року Вих. №3152_251023173329 (а.с.29), відповідно до якої 22.09.2021 року о 21:27:50 годині на платіжну картку №  НОМЕР_2 було успішно перераховано кошти на суму 5000,00 грн, номер транзакції в системі iPay.ua – 110082266, із зазначенням призначення платежу: Зарахування 5000 грн на карту НОМЕР_2 .
22.10.2021 року відповідач ОСОБА_1 здійснила у повному обсязі погашення процентів нарахованих за користування кредитом в період з 22.09.2021 року по 22.10.2021 року в сумі 3000,00 грн, про що свідчить зміст розрахунку заборгованості за договором про надання фінансового кредиту № 55387380 складений директором ТОВ «ФК «Ірбіс» (а.с.34).
22.10.2021 року між відповідачем ОСОБА_1 та ТОВ «ФК «Ірбіс» було укладено Додатковий договір №1 до Договір про надання фінансового кредиту № 55387380 від 22.09.2021 року (а.с.30-31), згідно умов якого сторони погодили продовжити пільговий період з 22.10.2021 року по 21.11.2021 року, а датою повного повернення кредиту та сплати процентів, що були нараховані за кредитом (строк кредитування) було визначено 20.01.2022 року.
21.11.2021 року між відповідачем ОСОБА_1 та ТОВ «ФК «Ірбіс» було укладено Додатковий договір №1 до Договір про надання фінансового кредиту № 55387380 від 22.09.2021 року (а.с.32-33), згідно умов якого сторони погодили продовжити пільговий період з 21.11.2021 року по 21.12.2021 року, а датою повного повернення кредиту та сплати процентів, що були нараховані за кредитом (строк кредитування) було визначено 20.01.2022 року.
21.11.2021 року відповідач ОСОБА_1 здійснила у повному обсязі погашення процентів нарахованих за користування кредитом в період з 22.10.2021 року по 21.11.2021 року в сумі 3000,00 грн, про що свідчить зміст розрахунку заборгованості за договором про надання фінансового кредиту № 55387380 складений директором ТОВ «ФК «Ірбіс» (а.с.34 на звороті).
Однак, у порушення положень договору відповідач ОСОБА_1 користуючись наданими їй коштами не виконала свої кредитні зобов`язання, а саме не повернула отримані кошти (тіло кредиту), а також не сплатила проценти за користування кредитом в період з 22.11.2021 року по 20.01.2022 року, у зв`язку з чим станом на 01.09.2025 року за відповідачем наявна загальна заборгованість в сумі 17000,00 грн, з якої 5000,00 грн – заборгованість за тілом кредиту (залишок основного боргу), а 12000,00 грн – заборгованість за процентами (залишок % за кредитом), про що свідчить розрахунок заборгованості за договором про надання фінансового кредиту № 55387380 складений директором ТОВ «ФК «Ірбіс» (а.с.34-35). 
01.09.2025 року між ТОВ «ФК «Ірбіс» та ТОВ «ФК «ПОЗИКА» було укладено договір факторингу № 01092025/01, що підтверджується копіями документів доданих відповідачем до своєї позовної заяви (а.с.11, 36-42), згідно умов якого ТОВ «ФК «Ірбіс» відступило ТОВ «ФК «ПОЗИКА» за плату, а останнє приймає належні ТОВ «ФК «Ірбіс» права вимоги, зазначені у відповідному реєстрі прав вимоги, згідно Витягу з Додатку № 1 до Договору факторингу № 01092025/1 від 01.09.2025 року, в якому була зазначена грошова вимога до боржника ОСОБА_1 за кредитним договором № 55387380 від 22.09.2021 року.
При цьому, суд відзначає, що згідно змісту витягу із Додатка №1 до договору факторингу № 01092025/01 від 01.09.2025 року (а.с.11) відступалося право вимоги за зобов`язанням в розмірі 17000 грн, з якої 5000,00 грн – сума заборгованості за тілом, а 120000 грн – сума заборгованості за відсоткам, які були нараховані за період з 22.09.2021 року по 19.02.2022 року, тобто протягом пільгового періоду тривалістю 30 днів і двох його продовжень на 30 днів кожний (з 22.09.2021 року по 21.12.2021 року) та протягом стандартного періоду тривалістю 60 днів (з 22.12.2021 року по 19.02.2022 року). 

Нормативно-правове застосування
Відповідно до статті 627 ЦК України сторони є вільними в укладенні договору, виборі контрагента та визначенні умов договору з урахуванням вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, звичаїв ділового обороту, вимог розумності та справедливості.
Відповідно до ст. 11 Закону України «Про електронну комерцію» від 03.09.2015 року № 675-VIII, електронний договір укладається шляхом пропозиції його укласти (оферти) однією стороною та її прийняття (акцепту) другою стороною. Електронний договір вважається укладеним з моменту одержання особою, яка направила пропозицію укласти такий договір, відповіді про прийняття цієї пропозиції в порядку, визначеному частиною шостою цієї статті. Відповідь особи, якій адресована пропозиція укласти електронний договір, про її прийняття (акцепт) може бути надана шляхом: надсилання електронного повідомлення особі, яка зробила пропозицію укласти електронний договір, підписаного в порядку, передбаченому статтею 12 цього Закону; заповнення формуляра заяви (форми) про прийняття такої пропозиції в електронній формі, що підписується в порядку, передбаченому статтею 12 цього Закону; вчинення дій, що вважаються прийняттям пропозиції укласти електронний договір, про зміст таких дій чітко роз`яснено в інформаційній системі, в якій розміщено таку пропозицію, і ці роз`яснення логічно пов`язані з нею.
Статтею 12 цього Закону, регламентуються вимоги до підпису сторін договору. Так, згідно ч. 1 цієї статті, якщо відповідно до акта цивільного законодавства або за домовленістю сторін електронний правочин має бути підписаний сторонами, моментом його підписання є використання, зокрема: електронного підпису одноразовим ідентифікатором, визначеним цим Законом.
Відповідно до п.12, ч.1 ст. 3 Закону, одноразовий ідентифікатор - алфавітно-цифрова послідовність, що її отримує особа, яка прийняла пропозицію (оферту) укласти електронний договір шляхом реєстрації в інформаційно-телекомунікаційній системі суб`єкта електронної комерції, що надав таку пропозицію. Одноразовий ідентифікатор може передаватися суб`єктом електронної комерції, що пропонує укласти договір, іншій стороні електронного правочину засобом зв`язку, вказаним під час реєстрації у його системі, та додається (приєднується) до електронного повідомлення від особи, яка прийняла пропозицію укласти договір.
Згідно абзацу першого ч.1 ст. 1046 ЦК України, за договором позики одна сторона (позикодавець) передає у власність другій стороні (позичальникові) грошові кошти або інші речі, визначені родовими ознаками, а позичальник зобов`язується повернути позикодавцеві таку ж суму грошових коштів (суму позики) або таку ж кількість речей того ж роду та такої ж якості.
Відповідно до вимог ч.2 ст. 1050 ЦК України, якщо договором встановлений обов`язок позичальника повернути заборгованість частинами (з розстроченням), то в разі прострочення повернення чергової частини позикодавець має право вимагати дострокового повернення частини позики, що залишилася, та сплати процентів, належних йому відповідно до ст. 1048 цього Кодексу
У відповідності до ст. 526 ЦК України, зобов`язання має виконуватись належним чином відповідно до умов договору та вимог ЦК України, інших актів цивільного законодавства, а при відсутності таких умов і вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться.
Згідно із ст. 610 ЦК України порушенням зобов`язання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов`язання (неналежне виконання).
Також у відповідності до приписів ст. 611 ЦК України у разі порушення зобов`язання настають правові наслідки, встановлені договором, зокрема: 1) припинення зобов`язання внаслідок односторонньої відмови від зобов`язання, якщо це встановлено договором або законом, або розірвання договору; 2) зміна умов зобов`язання; 3) сплата неустойки; 4) відшкодування збитків та моральної шкоди.
Згідно з ч.1 ст. 1049 ЦК України, позичальник зобов`язаний повернути позикодавцеві позику (грошові кошти у такій самій сумі або речі, визначені родовими ознаками, у такій самій кількості, такого самого роду та такої самої якості, що були передані йому позикодавцем) у строк та в порядку, що встановлені договором.
Відповідно до ч.1 ст. 1048 ЦК України, позикодавець має право на одержання від позичальника процентів від суми позики, якщо інше не встановлено договором або законом. Розмір і порядок одержання процентів встановлюються договором. Якщо договором не встановлений розмір процентів, їх розмір визначається на рівні облікової ставки Національного банку України. У разі відсутності іншої домовленості сторін проценти виплачуються щомісяця до дня повернення позики.
Відповідно до положень статей 512, 513 ЦК України, кредитор у зобов`язанні може бути замінений іншою особою внаслідок передання ним своїх прав іншій особі за правочином (відступлення права вимоги). Правочин щодо заміни кредитора у зобов`язанні вчиняється у такій самій формі, що і правочин, на підставі якого виникло зобов`язання, право вимоги за яким передається новому кредиторові.
Статтею 514 ЦК України передбачено, що до нового кредитора переходять права первісного кредитора у зобов`язання в обсязі і на умовах, що існували на момент переходу цих прав, якщо інше не встановлено договором або законом.
Згідно з частиною 1 статті 516 ЦК України, заміна кредитора у зобов`язанні здійснюється без згоди боржника, якщо інше не встановлено договором або законом.
Відповідно до частини 1 статті 1077 ЦК України, за договором факторингу (фінансування під відступлення права грошової вимоги) одна сторона (фактор) передає або зобов`язується передати грошові кошти в розпорядження другої сторони (клієнта) за плату (у будь-який передбачений договором спосіб), а клієнт відступає або зобов`язується відступити факторові своє право грошової вимоги до третьої особи (боржника).
Частиною 1 статті 1078 ЦК України передбачено, що предметом договору факторингу може бути право грошової вимоги, строк платежу за якою настав (наявна вимога), а також право вимоги, яке виникне в майбутньому (майбутня вимога).

Висновки суду 
- щодо обґрунтованості позову
Згідно із статтями 12, 13, 81 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Докази подаються сторонами та іншими учасниками справи. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях.
Доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи (частина перша статті 76 ЦПК України).
Відповідно до статті 89 ЦПК України суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів.
Жодні докази не мають для суду заздалегідь встановленої сили. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності.
Оскільки судом встановлено, що відповідач не виконує взяті на себе зобов`язання за кредитним договором № 55387380 від 22.09.2021 року, укладеним з ТОВ «ФК «Ірбіс», а також враховуючи те, що відповідач не надав відзив на позовну заяву (відзив) та/або доказів, які б спростовували обґрунтованість вимог позивача, то суд приходить до висновку про те, що позовні вимоги ТОВ «ФК «ПОЗИКА» до ОСОБА_1 ґрунтуються на законі та укладених договорах, а відтак є обґрунтованими і підлягають повному задоволенню в частині вимоги про стягнення заборгованості за основною сумою боргу (тілом кредиту) в сумі 5000,00 грн, але частковому задоволенню в частині вимоги про стягнення заборгованості за відсотками в розмірі 7500,00 грн, що разом становить 12500,00 грн, з огляду на наступне. 
Із розрахунок заборгованості доданої до позовної заяви (а.с.34-35 на звороті) вбачається, що за договором фінансового кредиту № 55387380 від 22.09.2021 року відсотки боржнику ОСОБА_1 були нараховані за період з 22.09.2021 року по 19.02.2022 року.
Однак, у пункті 11.1 договору про надання фінансового кредиту № 55387380 його сторонами було узгоджено ту умову, що договір набирає чинності з моменту його укладення і діє до 21.12.2021 року.
Водночас у пункті 2.5 кредитного договору його сторонами також було узгоджено можливість клієнта повторно обрати пільговий період, погасивши проценти за користування кредитом не пізніше 3-ох днів після останнього дня попереднього пільгового періоду та укласти з Товариством Додатковий договір до цього Договору щодо нового строку кредитування. Наступний пільговий період не може перевищувати 30 календарних дні. 
З розрахунку заборгованості доданої до позовної заяви (а.с.34-35 на звороті) вбачається, що боржник ОСОБА_1 здійснила 22.10.2021 року та 21.11.2021 року погашення кредиту, а також уклала з ТОВ «ФК «Ірбіс» Додатковий договір від 22.10.2021 року (а.с.30-31) та Додатковий договір від 21.11.2021 року (а.с.32-33), у відповідності до положень абзацу другого пункту 4.4 Кредитного договору № 55387380 від 22.09.2021 року (а.с.23). 
Таким чином відповідно до Додаткового договору від 21.11.2021 року пільговий період за Договором про надання фінансового кредиту № 55387380 від 22.09.2021 року складав 90 днів з 22.09.2021 року по 21.12.2021 року, а датою повного повернення кредиту та сплати процентів, що були нараховані за кредитом (строк кредитування) було визначено 20.01.2022 року, тобто стандартний період тривав з 22.12.2021 року по 20.01.2022 року. 
При цьому, суд додатково зауважує, що відповідач ОСОБА_1 здійснила погашення процентів нарахованих за кредитом 22.10.2021 року за період з 22.09.2021 року по 22.10.2021 року в сумі 3000,00 грн та 21.11.2021 року за період з 22.10.2021 року по 21.11.2021 року в сумі 3000,00 грн. Таким чином загалом відповідачем ОСОБА_1 було здійснено погашення процентів нарахованих за кредитом в сумі 6000,00 грн за період з 22.09.2021 року по 21.11.2021 року.
Згідно Графіку погашення боргу, який включає в себе Таблицю обчислення загальної вартості кредиту для споживача та реальної річної процентної ставки за договором про споживчий кредит, вказана кінцева дата 20.01.2022 року (а.с.33), а також у відповідності до пункту 4.2 Договору про надання фінансового кредиту № 55387380 від 22.09.2021 року (в редакції після внесення до нього змін Додатковим договором від 21.11.2021 року), клієнт зобов`язується повністю повернути Кредит та сплатити проценти, що були нараховані за Кредитом до 20.01.2022 року, тобто строк дії кредитного договору (строк кредитування) закінчується 20.01.2022 року. При цьому, сторонами було узгоджено те, що орієнтовна загальна вартість кредиту (тіло кредиту з процентами по кредиту) для клієнта на дату укладення Договору становить 14000,00 грн, з якої 5000,00 грн – сума заборгованості за тілом, а 90000 грн – сума заборгованості за відсоткам, які нараховані за період з 22.09.2021 року по 20.01.2022 року.
Натомість згідно розрахунку заборгованості за договором про надання фінансового кредиту № 55387380 складеного директором ТОВ «ФК «Ірбіс» (а.с.34-35) вбачається те, що пред`явлений до стягнення з відповідача проценти за користування кредитом в розмірі 12000,00 грн складаються з: 
- 3000,00 грн нарахованих за пільговий період тривалістю 30 днів протягом строку з 21.11.2021 року по 21.12.2021 року під процентну ставку 2% (5000,00 грн / 100% Х 2% Х 30 днів = 3000,00 грн); та 
- 9000,00 грн нарахованих за стандартний період тривалістю 60 днів протягом строку з 22.12.2021 року по 19.02.2022 року під процентну ставку 3% (5000,00 грн / 100% Х 3% Х 60 днів = 9000,00 грн).
Однак, суд не погоджується з наведеним позивачем розрахунком заборгованості і процентів за користування кредитом.
У пункті 88 постанови Великої Палати Верховного Суду від 04 грудня 2019 року у справі № 917/1739/17 (провадження № 12-161гс19) зазначено, що визначаючи розмір заборгованості відповідача, суд зобов`язаний належним чином дослідити подані стороною докази (у цьому випадку - зроблений позивачем розрахунок заборгованості), перевірити їх, оцінити в сукупності та взаємозв`язку з іншими наявними у справі доказами, а в разі незгоди з ними повністю бо частково - зазначити правові аргументи на їх спростування та навести в рішенні свій розрахунок - це процесуальний обов`язок суду.
Суд вважає, що дійсна заборгованість відповідача ОСОБА_1 перед позивачем ТОВ «ФК «Ірбіс» за процентами становить розмір 7500,00 грн та розраховується за наступним розрахунком:
- 3000,00 грн нарахованих за пільговий період тривалістю 30 днів протягом строку з 21.11.2021 року по 21.12.2021 року під процентну ставку 2% (5000,00 грн / 100% Х 2% Х 30 днів = 3000,00 грн); та 
- 4500,00 грн нарахованих за стандартний період тривалістю 30 днів протягом строку з 22.12.2021 року по 20.01.2022 року під процентну ставку 3% (5000,00 грн / 100% Х 3% Х 30 днів = 4500,00 грн).
Відповідно до ч.1 ст. 627 ЦК України, відповідно до статті 6 цього Кодексу сторони є вільними в укладенні договору, виборі контрагента та визначенні умов договору з урахуванням вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, звичаїв ділового обороту, вимог розумності та справедливості.
Згідно ч.1 ст. 629 ЦК України, договір є обов`язковим для виконання сторонами.
Відтак зміни внесені відповідачем ОСОБА_1 та позивачем ТОВ «ФК «Ірбіс» Додатковим договором від 21.11.2021 року до Договору про надання фінансового кредиту № 55387380 від 22.09.2021 року в частині щодо визначення дати повного повернення кредиту та сплати процентів, що були нараховані за кредитом (строк кредитування), 20.01.2022 року є обов`язковими для виконання сторонами.
У пункті 54 постанови Великої Палати Верховного Суду від 28 березня 2018 року у справі № 444/9519/12 (провадження № 14-10 цс 18) відзначено, що право кредитодавця нараховувати передбачені договором проценти за кредитом припиняється після спливу визначеного договором строку кредитування чи у разі пред`явлення до позичальника вимоги згідно з частиною другою статті 1050 ЦК України. В охоронних правовідносинах права та інтереси позивача забезпечені частиною другою статті 625 ЦК України, яка регламентує наслідки прострочення виконання грошового зобов`язання.
Тому інша частина позовних вимог заявлених позивачем ТОВ «ФК «ПОЗИКА» про стягнення з відповідача ОСОБА_1 розміру заборгованості за нарахованими процентами за користування кредитом в період після 20.01.2022 року до 19.02.2022 року є безпідставними, оскільки їх нарахування було здійснено після закінчення строку дії договору (строку кредитування), а тому задоволенню не підлягає. 
Європейський суд з прав людини вказав, що пункт перший статті 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод зобов`язує суди давати обґрунтування своїх рішень, але це не може сприйматися як вимога надавати детальну відповідь на кожен аргумент (пункт 23 рішення ЄСПЛ у справі «Проніна проти України» («Рrоnіnа V. Ukrаіnе») від 18 липня 2006 року, заява № 63566/00). Міра, до якої суд має виконати обов`язок щодо обґрунтування рішення, може бути різною в залежності від характеру рішення (SERYAVIN AND OTHERS v. UKRAINE, № 4909/04, § 58, ЄСПЛ, від 10 лютого 2010 року).

- щодо судових витрат
Відповідно до ч.1 ст. 133 ЦПК України, судові витрати складаються з судового збору та витрат, пов`язаних з розглядом справи.
В свою чергу пунктом 1 ч.3 ст. 133 ЦПК України передбачено, що до витрат, пов`язаних з розглядом справи, належать зокрема, витрати на професійну правничу допомогу.
Відповідно до ч.1-2 ст. 141 ЦПК України судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог.
Інші судові витрати, пов`язані з розглядом справи, покладаються:
1) у разі задоволення позову - на відповідача; 2) у разі відмови в позові - на позивача; 3) у разі часткового задоволення позову - на обидві сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог.
Позивачем ТОВ «ФК «ПОЗИКА» було сплачено судовий збір за подання до суду позовної заяви в сумі 2662,40 грн, згідно платіжної інструкції в національній валюті ПуАТ «КБ «АКОРДБАНК» від 03.03.2026 року № 55387380 (а.с.1). 
Стосовно витрат, пов`язаних з розглядом справи, - на професійну правничу допомогу, судом встановлені наступні обставини. 
Згідно абзаців 1 і 2 ч.8 ст. 141 ЦПК України, розмір витрат, які сторона сплатила або має сплатити у зв`язку з розглядом справи, встановлюється судом на підставі поданих сторонами доказів (договорів, рахунків тощо). Такі докази подаються до закінчення судових дебатів у справі або протягом п`яти днів після ухвалення рішення суду за умови, що до закінчення судових дебатів у справі сторона зробила про це відповідну заяву.
При цьому, склад та розмір витрат, пов`язаних з оплатою правової допомоги, входить до предмета доказування у справі. На підтвердження цих обставин суду повинні бути надані договір про надання правової допомоги (договір доручення, договір про надання юридичних послуг та ін.), документи, що свідчать про оплату гонорару та інших витрат, пов`язаних із наданням правової допомоги, оформлені у встановленому законом порядку (квитанція до прибуткового касового ордера, платіжне доручення з відміткою банку або інший банківський документ, касові чеки, посвідчення про відрядження).
Зазначена правова позиція викладена у постанові Верховного Суду від 15 квітня 2020 року у справі № 199/3939/18-ц (провадження № 61-15441св19).
Згідно з частинами першою та третьою статті 27 Закону України «Про адвокатуру та адвокатську діяльність» договір про надання правової допомоги укладається в письмовій формі.
До договору про надання правової допомоги застосовуються загальні вимоги договірного права.
При цьому договір про надання правової допомоги повинен містити детальний опис правових послуг, що надаються, та їх вартість, порядок обчислення гонорару адвоката (фіксований розмір, погодинна оплата), підстави для зміни розміру гонорару, порядок його сплати, умови повернення тощо.
Відповідно до статті 1 Закону України «Про адвокатуру та адвокатську діяльність» від 05.07.2012 року № 5076-VI, договір про надання правової допомоги - це домовленість, за якою одна сторона (адвокат, адвокатське бюро, адвокатське об`єднання) зобов`язується здійснити захист, представництво або надати інші види правової допомоги другій стороні (клієнту) на умовах і в порядку, що визначені договором, а клієнт зобов`язується оплатити надання правової допомоги та фактичні витрати, необхідні для виконання договору.
Згідно з частинами першою та третьою статті 27 Закону України «Про адвокатуру та адвокатську діяльність» договір про надання правової допомоги укладається в письмовій формі.
Аналогічний висновок зазначений у постанові Касаційного цивільного суду у складі Верховного Суду від 09 червня 2020 року справа № 466/9758/16-ц (провадження № 61-39474св18).
Відповідно до копії договору № 39493634/03 про надання правничої допомоги (а.с.43), укладеного 02.01.2026 року між позивачем ТОВ «ФК «ПОЗИКА» та фізичною особою підприємцем – ОСОБА_2 ; додаткової угоди № 55387380 від 16.02.2026 року до Договору про надання правової допомоги № 39493634/03 від 02.01.2026 року (а.с.46), детального опису робіт (наданих послуг) виконаних ОСОБА_2 (а.с.49) та акту надання послуг на підтвердження факту надання правової допомоги від 16.02.2026 року (а.с.50), вартість наданих юридичних послуг становить 5500,00 грн. 
При цьому, до вище згаданих документів фізичною особою-підприємцем ОСОБА_2 було додано копію свідоцтво про право на заняття адвокатською діяльністю Серії КС № 11628/10 видане Радою адвокатів Київської області 29.07.2024 року (а.с.47) та копію посвідчення адвоката України № 11628/10 видане Радою адвокатів Київської області 29.07.2024 року (а.с.48). 
Таким чином матеріалами справи підтверджується факт отримання позивачем послуг адвоката в суді першої інстанції, а саме надання письмової консультації, правового аналізу обставин спірних правовідносин, складання позовної заяви про стягнення заборгованості та формування додатків до позовної заяви (письмових доказів).
Водночас із цим від відповідача ОСОБА_1 до суду не надходило клопотання про зменшення розміру витрат на правничу допомогу, які підлягають розподілу між сторонами, в порядку передбаченому ч.5 ст. 137 ЦПК України. При цьому, у постанові Касаційного цивільного суду у складі Верховного Суду від 13 березня 2025 року у справі № 275/150/22 (провадження № 61-13766св24) висловлено позицію, згідно якої суд, ураховуючи принципи диспозитивності та змагальності, не має права вирішувати питання про зменшення суми судових витрат на професійну правову допомогу, що підлягають розподілу, з власної ініціативи.
Позовні вимоги задоволені частково на 73,52 відсотка (розмір задоволених позовних вимог х 100 / ціну позову, тобто 12500,00 грн х 100% / 17000,00 грн = 73,52), відмовлено в задоволенні позовних вимог у розмірі, що становить 17,65 відсотків (100 – 47,05 = 52,95).
Ураховуючи часткове задоволення позову, то суд вважає, що відповідно до п.3 ч.1 ст. 141 ЦПК України з відповідача ОСОБА_1 на користь позивача ТОВ «ФК «ПОЗИКА» підлягають стягненню судові витрати пропорційно до розміру задоволених позовних вимог, оскільки а саме:
- судові витрати у вигляді судового збору в розмірі 1957,39 грн, які дорівнюють 73,52% від 2662,40 грн судового збору сплаченого позивачем за подання позовної заяви до суду; 
- судові витрати у вигляді витрат, пов`язаних з розглядом справи, - на професійну правничу допомогу в розмірі 4043,60 грн, які дорівнюють 73,52% від 5500,00 грн.
Керуючись ст. 258, 259, 264, 265, 280 ЦПК України, суд

ухвалив:
Позов Товариства з обмеженою відповідальністю «Фінансова компанія «ПОЗИКА»; місцезнаходження: Київська область, м. Бровари, вул. Симона Петлюри, буд. 21/1, ідентифікаційний код юридичної особи в ЄДРПОУ 39493634, до  ОСОБА_1 ; зареєстроване місце проживання: АДРЕСА_1 ; РНОКПП НОМЕР_3 , про стягнення заборгованості за кредитним договором задовольнити частково.
Стягнути з  ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , на користь Товариства з обмеженою відповідальністю «Фінансова компанія «ПОЗИКА» заборгованість за кредитним договором № 55387380 від 22.09.2021 року в розмірі 12500 (дванадцять тисяч п`ятсот) грн 00 коп.
В задоволенні іншої частини позовних вимог відмовити.
Стягнути з ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , на користь Товариства з обмеженою відповідальністю «Фінансова компанія «ПОЗИКА» судові витрати у загальному розмірі 6000 (шість тисяч) грн 99 коп. 
Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку для подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано.
У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.
Апеляційна скарга на рішення суду подається безпосередньо до Одеського апеляційного суду протягом тридцяти днів з дня його проголошення.
Учасник справи, якому рішення суду не було вручене у день його проголошення, має право на поновлення пропущеного строку на апеляційне оскарження, якщо апеляційна скарга подана протягом тридцяти днів з дня вручення йому повного рішення суду.
Заочне рішення може бути переглянуте Кодимським районним судом Одеської області за письмовою заявою відповідача поданою протягом тридцяти днів з дня його проголошення.
Учасник справи, якому повне заочне рішення суду не було вручене у день його проголошення, має право на поновлення пропущеного строку на подання заяви про його перегляд - якщо така заява подана протягом двадцяти днів з дня вручення йому повного заочного рішення суду.

Суддя Д.В. Вороненко