ЛЬВІВСЬКИЙ ОКРУЖНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД

Р І Ш Е Н Н Я
І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

30 червня 2026 року	справа № 380/11027/26	

Львівський окружний адміністративний суд у складі головуючого-судді Мартинюка В.Я., розглянувши у письмовому провадженні у м. Львові адміністративну справу за позовом ОСОБА_1 до Головного управління Пенсійного фонду України в Тернопільській області про визнання протиправними дій, -

в с т а н о в и в :

ОСОБА_1 (далі - позивач) звернувся в суд з позовом до Головного управління Пенсійного фонду України в Тернопільській області (далі - відповідач), в якому просить:
визнати протиправними дії щодо відмови у призначенні пенсії на пільгових умовах викладеної у листі від 27.02.2026;
зобов`язати повторно розглянути заяву про перерахунок пенсії за віком на пільгових умовах з урахуванням наданих документів, що підтверджують право на пільгову пенсію, відповідно правових висновків Верховного Суду та Порядку №22-1. 
зобов`язати здійснити перерахунок пенсії відповідно до статті 114 Закону України "Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування» та ст. 13 Закону України "Про пенсійне забезпечення".

В обгрунтування позову зазначає, що пенсія за віком на пільгових умовах є особливим видом пенсії, яка призначається конкретній особі на підставі наявного страхового стажу, залежить від праці такої особи в особливих умовах, певно визначений час, призначення якої має відбуватись при досягненні нижчого пенсійного віку. Вказує, що відповідач фактично відмовився розглядати по суті звернення позивача про призначення пенсії на пільгових умовах, обмежившись формальним роз`ясненням. Зазначає, що законодавство передбачає можливість підтвердження права на пенсію на пільгових умовах різними документами про зайнятість на відповідних роботах. Відповідач не застосував більш сприятливий закон, який передбачає право на пільгову пенсію, проте застосував законодавство, який позбавляє цього, отже діяв всупереч вимог верховенства права. 
Відповідач у відзиві вказав, що страховий стаж позивача становить 30 років 09 місяців 17 днів. За результатами розгляду документів, доданих до заяви до страхового стажу позивача враховано всі періоди. До спеціального стажу не можуть бути враховані періоди роботи з 04.04.2001 по 24.01.2020 згідно довідки №4 від 19.12.2025, виданої «Виробничий підрозділ «Пасажирське вагонне депо Львів» філії «Пасажирська компанія» акціонерного товариства «Українська залізниця», оскільки зазначена посада в довідці «слюсар з ремонту рухомого складу» та в трудовій книжці НОМЕР_1 «слюсар з ремонту рухомого, складу по 3-му розряду в цех поточного ремонту на пункті технічного обслуговування», що підтверджено актом зустрічної перевірки №1300-1005-1/288 від 19.01.2026 не відповідає посаді «слюсар по ремонту рухомого складу магістральних залізниць, зайняті на пунктах технічного (технічного і комерційного) обслуговування вагонів станції позакласних, 1 та 2 класу», що передбачена Постановою КМУ від 12.10.1992 №533.
Позивач у відповіді на відзив зазначає, що починаючи з квітня 2001 року, відповідно до запису у трудовій книжці, позивач працював слюсарем з ремонту рухомого складу в Пасажирському вагонному депо (Укрзалізниця), тобто виконував роботу, яка дає право на пенсію на пільгових умовах згідно постанови Кабінету Міністрів України від 16.01.2003 року (зі змінами) XXI – залізничний транспорт та метрополітен - 21.1а (слюсар з ремонту рухомого складу). Законодавство передбачає можливість підтвердження права на пенсію на пільгових умовах різними документами про зайнятість на відповідних роботах.

Ухвалою суду від 03.06.2026 року відкрито спрощене позовне провадження у даній адміністративній справі.

Дослідивши докази, суд встановив наступні обставини справи та надав їм правову оцінку.
Рішенням Головного управління Пенсійного фонду України в Тернопільській області №133650011582 від 27.02.2026 року позивачу відмовлено в призначенні пенсії за вислугу років.
У вказаному рішенні зазначено наступне: «Страховий стаж становить 30 років 09 місяців 17 днів. Результати розгляду документів, доданих до заяви: за доданими документами до страхового стажу враховано всі періоди. До спеціального стажу не враховано періоди роботи з 04.04.2001 по 24.01.2020 згідно довідки №4 від 19.12.2025, виданої «Виробничий підрозділ «Пасажирське вагонне депо Львів» філії «Пасажирська компанія» акціонерного товариства «Українська залізниця», оскільки зазначена посада в довідці «слюсар з ремонту рухомого складу» та в трудовій книжці НОМЕР_2 «слюсар з ремонту рухомого складу по 3-му розряду в цех поточного ремонту на пункті технічного обслуговування, що підтверджено актом зустрічної перевірки №1300-1005-1/288 від 19.01.2026 не відповідає посаді «слюсар по ремонту рухомого складу магістральних залізниць, зайняті на пунктах технічного (технічного і комерційного) обслуговування вагонів станцій позакласних, 1 та 2 класу», що передбачена Постановою КМУ від 12.10.1992 №583. У зв?язку з відсутністю спеціального стажу право на призначення пенсії за вислугу років відсутнє».

Змістом спірних правовідносин є відмова у призначенні пенсії на пільгових умовах, викладена у рішенні Головного управління Пенсійного фонду України в Тернопільській області №133650011582 від 27.02.2026 року.

Даючи правову оцінку спірним правовідносинам, судом враховано наступні обставини справи та норми чинного законодавства.
Відповідно до частини другої статті 19 Конституції України органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.
Законом України «Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування» від 09.07.2003 №1058-VI (з наступними змінами та доповненнями; далі – Закон №1058-VI) визначено принципи, засади і механізми функціонування системи загальнообов`язкового державного пенсійного страхування, призначення, перерахунку і виплати пенсій, надання соціальних послуг з коштів Пенсійного фонду, що формуються за рахунок страхових внесків роботодавців, бюджетних та інших джерел, передбачених цим Законом, а також регулює порядок формування Накопичувального пенсійного фонду та фінансування за рахунок його коштів видатків на оплату договорів страхування довічних пенсій або одноразових виплат застрахованим особам, членам їхніх сімей та іншим особам, передбаченим цим Законом.
Статтею першою Закону №1058-IV визначено, що страховий стаж період (строк), протягом якого особа підлягала державному соціальному страхуванню, якою або за яку сплачувався збір на обов`язкове державне пенсійне страхування згідно із законодавством, що діяло раніше, та/або підлягає загальнообов`язковому державному пенсійному страхуванню згідно із цим Законом і за який сплачено страхові внески.
Згідно з ч.1 статті 9 Закону №1058-IV в солідарній системі призначаються такі пенсійні виплати: 1) пенсія за віком; 2) пенсія по інвалідності; 3) пенсія у зв`язку з втратою годувальника.
Відповідно до ч.1 ст.24 Закону №1058-IV страховий стаж – період (строк), протягом якого особа підлягає загальнообов`язковому державному пенсійному страхуванню та за який щомісяця сплачені страхові внески в сумі не меншій, ніж мінімальний страховий внесок.
Згідно з ч.2 ст.24 Закону №1058-IV страховий стаж обчислюється територіальними органами Пенсійного фонду відповідно до вимог цього Закону за даними, що містяться в системі персоніфікованого обліку, а за періоди до впровадження системи персоніфікованого обліку – на підставі документів та в порядку, визначеному законодавством, що діяло до набрання чинності цим Законом, а також даних, включених на підставі цих документів до реєстру застрахованих осіб Державного реєстру загальнообов`язкового державного соціального страхування.
Відповідно до абзацу першого ч.4 ст.24 Закону №1058-IV періоди трудової діяльності та інші періоди, що враховувалися до стажу роботи для призначення пенсії до набрання чинності цим Законом, зараховуються до страхового стажу в порядку і на умовах, передбачених законодавством, що діяло раніше, крім випадків, передбачених цим Законом.
Абзацом четвертим вказаної норми передбачено, що пільговий порядок обчислення стажу роботи, передбачений законодавством, що діяло раніше, за період з 1 січня 2004 року застосовується виключно в частині визначення права на пенсію за віком на пільгових умовах та за вислугу років.
Відповідно до ч.1 ст.26 Закону №1058-IV особи мають право на призначення пенсії за віком після досягнення віку 60 років за наявності страхового стажу не менше 15 років по 31.12.2017. 
Згідно з п.16 розділу XV «Прикінцевих положень» Закону №1058-IV положення Закону України «Про пенсійне забезпечення» застосовуються в частині визначення права на пенсію за вислугу років для осіб, які на день набрання чинності Законом України «Про внесення змін до деяких законодавчих актів України щодо підвищення пенсій» мають вислугу років та стаж, необхідні для призначення такої пенсії.
Згідно з п. «а» ст.55 Закону України «Про пенсійне забезпечення» від 05.11.1991 №1788-XII (з наступними змінами та доповненнями; далі – Закон №1788-XII) право на пенсію за вислугу років мають робітники локомотивних бригад і окремі категорії працівників, які безпосередньо здійснюють організацію перевезень і забезпечують безпеку руху на залізничному транспорті та метрополітенах, - за списками професій і посад, що затверджуються в порядку, який визначається Кабінетом Міністрів України; водії вантажних автомобілів, безпосередньо зайнятих у технологічному процесі на шахтах, у рудниках, розрізах і рудних кар`єрах на вивезенні вугілля, сланцю, руди, породи, - після досягнення 55 років і при стажі роботи: для чоловіків - не менше 30 років, з них не менше 12 років 6 місяців на зазначеній роботі; для жінок - не менше 25 років, з них не менше 10 років на зазначеній роботі.
За змістом ст.56 Закону №1788-XII до стажу роботи зараховується робота, виконувана на підставі трудового договору на підприємствах, в установах, організаціях і кооперативах, незалежно від використовуваних форм власності та господарювання, а також на підставі членства в колгоспах та інших кооперативах, незалежно від характеру й тривалості роботи і тривалості перерв.
При призначенні пенсій на пільгових умовах відповідно до статей 13 і 14 та пенсій за вислугу років відповідно до статті 55 цього Закону провадиться взаємне зарахування періодів роботи, передбачених цими статтями, за умови, що зазначені роботи дають право на пенсію на аналогічних або більш пільгових умовах.
Згідно із ст.62 Закону №1788-XII основним документом, що підтверджує стаж роботи, є трудова книжка. Порядок підтвердження наявного трудового стажу за відсутності трудової книжки або відповідних записів у ній встановлюється Кабінетом Міністрів України.
Постановою Кабінету Міністрів України від 12.10.1992 року №583 «Про затвердження нормативних актів з питань пенсійного забезпечення» (з наступними змінами та доповненнями; далі – Постанова №583), затверджено список професій і посад робітників локомотивних бригад і окремих категорій працівників, які безпосередньо здійснюють організацію перевезень і забезпечують безпеку руху на залізничному транспорті та в метрополітенах і користуються правом на пенсію за вислугу років, серед яких виділено слюсарів по ремонту рухомого складу магістральних залізниць, зайнятих на пунктах технічного (технічного і комерційного) обслуговування вагонів станцій позакласних, 1 та 2 класу.
Постановою Кабінету Міністрів України від 12.08.1993 №637 затверджено Порядок підтвердження наявного трудового стажу для призначення пенсій за відсутності трудової книжки або відповідних записів у ній (з наступними змінами та доповненнями; далі – Порядок №637).
Відповідно до абзацу першого п.1 Порядку №637 основним документом, що підтверджує стаж роботи, є трудова книжка. За відсутності трудової книжки або відповідних записів у ній трудовий стаж встановлюється на підставі інших документів, виданих за місцем роботи, служби, навчання, а також архівними установами.
Абзацом четвертим вказаної норми передбачено, що документи, визначені цим Порядком, є підставою для внесення відомостей до частини персональної електронної облікової картки в реєстрі застрахованих осіб Державного реєстру загальнообов`язкового державного соціального страхування, що відображає трудову діяльність застрахованої особи, в тому числі за період до 01.01.2004.
Пунктом 3 Порядку №637 передбачено, що за відсутності трудової книжки, а також у випадках, коли в трудовій книжці відсутні необхідні записи або містяться неправильні чи неточні записи про періоди роботи, для підтвердження стажу роботи приймаються дані, наявні в реєстрі застрахованих осіб Державного реєстру загальнообов`язкового державного соціального страхування, а також виписки або довідки, складені на основі даних, наявних в інформаційних (автоматизованих) та/або інформаційно-комунікаційних системах підприємств, установ, організацій, довідки, виписки із наказів, особові рахунки і відомості на видачу заробітної плати, посвідчення, характеристики, письмові трудові договори і угоди з відмітками про їх виконання та інші документи, які містять відомості про періоди роботи.
Відповідно до п.18 Порядку №637 за відсутності документів про наявний стаж роботи і неможливості одержання їх внаслідок ліквідації підприємства, установи, організації або відсутності архівних даних з інших причин, ніж ті, що зазначені в пункті 17 цього Порядку, стаж роботи установлюється на підставі показань не менше двох свідків, які б знали заявника по спільній з ним роботі на одному підприємстві, в установі, організації (в тому числі колгоспі) або в одній системі і мали документи про свою роботу за час, стосовно якого вони підтверджують роботу заявника.
Пунктом 20 Порядку №637 передбачено, що у тих випадках, коли в трудовій книжці відсутні відомості, що визначають право на пенсії на пільгових умовах або за вислугу років, установлені для окремих категорій працівників, для підтвердження спеціального трудового стажу приймаються уточнюючі довідки підприємств, установ, організацій або їх правонаступників.
Системний аналіз викладених норм права свідчить про те, що основним документом, що підтверджує стаж роботи є трудова книжка.
За відсутності трудової книжки, а також у тих випадках, коли в трудовій книжці відсутні необхідні записи або містяться неправильні чи неточні записи про періоди роботи (тобто такі, з приводу яких виникають сумніви у їх достовірності), для підтвердження трудового стажу приймаються інші документи, визначені пунктом 3 Порядку №637.
Викладене узгоджується із висновками Верховного Суду, викладеними у постановах від 12.09.2022 у справі №569/16691/16-а, від 27.07.2022 у справі №620/3754/18, від 28.01.2025 у справі №300/8132/23.
Із наявних матеріалів справи вбачається, що позивач з метою призначення пенсії за вислугу років звернувся до пенсійного органу із заявою від 20.02.2026 року.
Однак, відповідач (орган визначений за принципом екстериторіальності) прийняв оскаржуване рішення про відмову в призначенні пенсії, оскільки у позивача відсутній необхідний стаж роботи, що дає право на пенсію за вислугу років, Зокрема, було зазначено, що до спеціального стажу позивача не зараховано період роботи з 04.04.2001 по 24.01.2020, оскільки зазначена посада не передбачена Списком посад, робота на яких дає право на пенсію за вислугу років, передбаченим Постановою №583.
Судом встановлено, що згідно із записом №7 у трудовій книжці позивача НОМЕР_1 , він 04.04.2001 року прийнятий на роботу слюсарем з ремонту рухомого складу по 3 розряду в цех поточного ремонту на пункті технічного обслуговування; відповідно до запису №8 – 15.08.2002 року позивачу присвоєно 4 розряд слюсаря з ремонту рухомого складу; відповідно до запису №9 позивач 01.10.2010 року переведений слюсарем з ремонту рухомого складу по 5 розряду у тому ж цеху; 24.01.2020 року позивач звільнення з посади за власним бажанням.
Окрім того, позивачем долучено виписки робочих місць, виробництв, робіт, професій та посад, робітникам яких підтверджено право на пільги та компенсації від 25.11.2005 року, від 06.10.2018 року, відповідно до яких займана посада позивача – слюсар з ремонту рухомого складу.
Суд зазначає, що відповідач зауважень щодо заповнення трудової книжки позивач не має, що ним не заперечується.
Єдиною підставою для відмови зарахувати позивачу період роботи з 04.04.2001 по 24.01.2020, що дає право на пенсію за вислугу років є відсутність вказаної посади в Переліку посад, робота на яких дає право на пенсію за вислугу років.
При цьому, суд звертає увагу, що у додатку до Класифікатора професій ДК003:2005 Національного класифікатора професій, передбаченого наказом Держспоживстандарту України від 26.12.2005 №375, який розроблений на виконання постанови Кабінету Міністрів України від 04.05.1993 №326, вказано, що він призначений для застосування центральними органами виконавчої влади, органами місцевого самоврядування, Федерацією роботодавців України, всіма суб`єктами господарювання під час запису про роботу у трудові книжки працівників, а також, зазначено, що останніми можуть утворюватися та застосовуватися похідні слова до професій, за умови збереження галузевої та функціональної належності, кваліфікаційних вимог, виключення дублювання, збереження коду професії.
Тобто, назви професій можуть бути розширені за потреби користувача для внутрішнього використання термінами та словами, які уточнюють місце роботи, виконувані роботи, сферу діяльності за умови фактичного дотримання лаконічності викладення та якщо інше не передбачено у самому Класифікаторі професій чи відповідних нормативно-правових актах.
Окрім того, згідно із роз`ясненням Міністерства соціального забезпечення України від 18.11.1992 №25 «Про деякі питання призначення пенсій на пільгових умовах та пенсій за вислугу років, відповідно до статті 55 Закону України «Про пенсійне забезпечення» право на пенсію за вислугу років мають зазначені в ній категорії працівників згідно з затвердженими Кабінетом Міністрів України переліками і списками. Якщо в ці переліки і списки включені професії та посади під загальною назвою, то правом на пенсію за вислугу років користуються працівники всіх найменувань по цих професіях та посадах.
Враховуючи зазначені обставини та викладені норми, суд дійшов висновку, що посада позивача, зазначена у його трудовій книжці за номером 7, відноситься до категорії посад, яка дає право на призначення пенсії за вислугу років, передбачену статтею 55 Закону №1788-XII.
Як наслідок, суд дійшов висновку, що відповідач безпідставно не зарахував до стажу роботи позивача, який дає право на пенсію за вислугу років, період роботи з 04.04.2001 по 24.01.2020.
Відтак, позовні вимоги у цій частині підлягають задоволенню.

Окрім того, відповідно до п.4.2 Порядку подання та оформлення документів для призначення (перерахунку) пенсій відповідно до Закону України «Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування», затвердженого постановою правління Пенсійного фонду України від 25.11.2005 №22-1, згідно із яким, після реєстрації заяви та сканування копій документів засобами програмного забезпечення за принципом екстериторіальності визначається структурний підрозділ органу, що призначає пенсію, який формує атрибути сканованих документів (із зазначенням часу їх створення), електронну пенсійну справу.
У справі, яка розглядається, для прийняття рішення за результатами поданої позивачем заяви за принципом екстериторіальності структурним підрозділом визначено відповідача, рішеннями якого відмовлено у призначенні пенсії.
Відтак, у спірних правовідносинах з метою відновлення порушеного права позивача дії зобов`язального характеру щодо повторного розгляду його заяви про перерахунок пенсії за принципом екстериторіальності має вчинити саме відповідач.
Вказана правова позиція узгоджується з правовою позицією, що викладена у постанові Верховного Суду від 08.02.2024 у справі №500/1216/23.
Відтак, позовні вимоги у цій частині також підлягають задоволенню.

Щодо вимог з приводу зобов`язання відповідача здійснити перерахунок пенсії позивачу.
Такі вимоги є передчасними та задоволенню не підлягають, оскільки відповідач ще не ухвалював рішення щодо зарахування позивачу до страхового стажу спірний період його роботи, а тому відсутні підстави вважати, що права позивача у зазначеній частині будуть порушені.

Враховуючи викладене, суд дійшов висновку, що відмова відповідача у призначенні позивачу пенсії на пільгових умовах, не відповідає критеріям правомірності, передбаченим п.1 ч.2 ст.2 КАС України, а тому позовні вимоги у цій частині підлягають задоволенню.
Як наслідок, підлягають задоволенню і позовні вимоги щодо спонукання до вчинення дій в частині зобов`язання відповідача повторно розглянути заяву позивача, з урахуванням висновків, зроблених судом у даному рішенні.
Відтак, адміністративний позов підлягає задоволенню у зазначеній частині.
В іншій частині у задоволенні позову належить відмовити.

Що стосується судових витрат, то, у відповідності до вимог ст.139 КАС України, такі підлягають стягненню на користь позивача пропорційно задоволених вимог.

Керуючись ст.ст.2, 6, 8-10, 13, 14, 72-77, 139, 241-246, 250, підп.15.5 п.15 Перехідних положень Кодексу адміністративного судочинства України, суд, -

В И Р І Ш И В:

Позов задовольнити частково.
Визнати протиправними дії Головного управління Пенсійного фонду України в Тернопільській області щодо відмови ОСОБА_1 у призначенні пенсії на пільгових умовах, викладеної у рішенні від 27.02.2026.
Зобов`язати Головне управління Пенсійного фонду України в Тернопільській області (адреса: Майдан Волі, 3, м.Тернопіль, код ЄДРПОУ 14035769) повторно розглянути заяву ОСОБА_1 (адреса: АДРЕСА_1 , РНОКПП НОМЕР_3 ) про перерахунок пенсії за віком на пільгових умовах з урахуванням наданих документів, що підтверджують право на пільгову пенсію та з урахуванням висновків, зроблених судом у даному рішенні суду.
В іншій частині у задоволенні позову відмовити.
Стягнути за рахунок бюджетних асигнувань Головного управління Пенсійного фонду України в Тернопільській області (адреса: Майдан Волі, 3, м.Тернопіль, код ЄДРПОУ 14035769) на користь ОСОБА_1 (адреса: АДРЕСА_1 , РНОКПП НОМЕР_3 ) 665 (шістсот шістдесять п`ять) грн. 60 коп. сплаченого судового збору.
Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови судом апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.
Апеляційна скарга на рішення суду подається протягом тридцяти днів з дня складення повного судового рішення через Львівський оружний адміністративний суд, а у разі реєстрації офіційної електронної адреси в Єдиній судовій інформаційно-телекомунікаційній системі безпосередньо до Восьмого апеляційного адміністративного суду. 

Суддя	Мартинюк Віталій Ярославович