ЛЬВІВСЬКИЙ ОКРУЖНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
справа №380/22582/25
Р І Ш Е Н Н Я
І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

29 травня 2026 року
Львівський окружний адміністративний суд, у складі головуючого судді Ланкевича А.З., розглянувши у письмовому провадженні в м.Львові в порядку спрощеного позовного провадження адміністративну справу за позовом ОСОБА_1 до Головного управління ДПС у Львівській області про визнання протиправними та скасування податкових повідомлень-рішень, -
в с т а н о в и в :

Позивач звернулася з позовом, в якому просить визнати протиправними та скасувати податкові повідомлення-рішення Головного управління ДПС у Львівській області від 18.08.2025 №1827532-2411-1305-UA46060250000025047 та від 18.08.2025 №1827673-2411-1305-UA46060250000025047.
Посилається на те, що 03.09.2025 від відповідача отримала лист «Про надання відповіді» від 22.08.2025 №31976/6/13-01-24-11 та два податкові повідомлення-рішення про визначення їй грошового зобов`язання з податку на нерухоме майно, відмінне від земельної ділянки, за 2024 рік: на суму 2143,10 грн щодо квартири загальною площею 53,9 кв.м за адресою: АДРЕСА_1 , та на суму 14123,00 грн щодо житлового будинку загальною площею 355,2 кв.м за адресою: АДРЕСА_2 . Вказує, що оскаржувані рішення прийнято відповідачем із застосуванням ухвали Львівської міської ради від 08.07.2021 №1075 «Про встановлення ставок та пільг зі сплати податку на нерухоме майно, відмінне від земельної ділянки», якою с.Малехів віднесено до першої зони Львівської міської територіальної громади. Однак зазначає, що ця ухвала є похідною від розпорядження Кабінету Міністрів України від 12.06.2020 №718-р «Про визначення адміністративних центрів та затвердження територій територіальних громад Львівської області», яке рішенням Окружного адміністративного суду міста Києва від 29.03.2021 у справі №640/14698/20 (залишеним без змін судами апеляційної та касаційної інстанцій) визнано протиправним та скасовано в частині включення Малехівської територіальної громади Жовківського району Львівської області до складу Львівської територіальної громади з адміністративним центром у м.Львові. На думку позивача, з огляду на скасування зазначеного розпорядження, Львівська міська рада не мала правових підстав поширювати свою податкову юрисдикцію на об`єкти, розташовані в с.Малехів, а тому оскаржувані рішення є протиправними. Просить позов задовольнити повністю.
У встановлений судом строк від відповідача надійшов відзив на позовну заяву, в якому посилається на те, що при прийнятті оскаржуваних рішень Головне управління ДПС у Львівській області діяло в межах повноважень та у спосіб, визначені Податковим кодексом України, використавши визначені цим Кодексом джерела податкової інформації про об`єкти оподаткування. Вказує, що встановлення місцевих податків і зборів належить до компетенції органів місцевого самоврядування, а податковий орган наділений повноваженнями із застосування вже прийнятих нормативно-правових актів, у тому числі рішень органів місцевого самоврядування, норми яких є чинними на час їх застосування. Зазначає, що ухвала Львівської міської ради від 08.07.2021 №1075 у судовому порядку не оскаржувалася, нечинною не визнавалася та залишається чинною, а саме по собі скасування розпорядження Кабінету Міністрів України від 12.06.2020 №718-р не є підставою для скасування податкових повідомлень-рішень. Послався на висновки Верховного Суду у справі №825/1496/17. Враховуючи викладене, просить відмовити у задоволенні позову повністю.
Від позивача надійшла відповідь на відзив, в якій викладено пояснення, міркування та аргументи щодо наведених відповідачем у відзиві заперечень та мотиви їх відхилення. Зокрема, позивач звернула увагу, що предметом оскарження є податок на нерухоме майно, відмінне від земельної ділянки, а не плата за землю, як помилково описано у відзиві; наголосила на обов`язковості виконання судового рішення у справі №640/14698/20, а також на нерелевантності висновків Верховного Суду у справі №825/1496/17, оскільки в тій справі предметом спору були строки внесення змін до рішення про ставки податку, а не питання територіальної юрисдикції органу місцевого самоврядування.
Ухвалою судді від 19.11.2025 прийнято позовну заяву до розгляду та відкрито провадження у справі; справу вирішено розглядати за правилами спрощеного позовного провадження без повідомлення сторін (у письмовому провадженні) за наявними у справі матеріалами.
Дослідивши докази і письмові пояснення, викладені у заявах по суті справи, суд встановив наступні обставини справи та надав їм правову оцінку.
Позивач, ОСОБА_1 , є власником об`єктів нерухомого майна, а саме: 
- квартири загальною площею 53,9 кв.м за адресою: АДРЕСА_1 , право власності на яку зареєстровано 25.01.2021, що підтверджується витягом з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно про реєстрацію права власності від 28.01.2021 №242156226;
- житлового будинку загальною площею 355,2 кв.м за адресою: АДРЕСА_2 , право власності на який зареєстровано 18.07.2019, що підтверджується витягом з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно про реєстрацію права власності від 22.07.2019 №174647179.
Головне управління ДПС у Львівській області, виходячи з даних Державного реєстру речових прав на нерухоме майно, сформувало щодо позивача податкові повідомлення-рішення форми «Ф» про сплату податку на нерухоме майно, відмінне від земельної ділянки, за 2024 рік:
- від 18.08.2025 №1827532-2411-1305-UA46060250000025047 на суму 2143,10 грн (щодо квартири);
- від 18.08.2025 №1827673-2411-1305-UA46060250000025047 на суму 14123,00 грн (щодо житлового будинку).
Як убачається з розрахунку, доданого відповідачем, обчислення податку проведено виходячи із сумарної загальної площі обох об`єктів, зменшеної на 180 кв.м, із застосуванням ставки 1% розміру мінімальної заробітної плати за 1 кв.м та розподілом суми податку пропорційно до питомої ваги загальної площі кожного з об`єктів. При цьому ставку 1% застосовано відповідно до ухвали Львівської міської ради від 08.07.2021 №1075 «Про встановлення ставок та пільг зі сплати податку на нерухоме майно, відмінне від земельної ділянки», пунктом 1.2.1 якої с.Малехів віднесено до першої зони Львівської міської територіальної громади.
Зазначені податкові повідомлення-рішення разом із листом «Про надання відповіді» від 22.08.2025 №31976/6/13-01-24-11 надіслано позивачу рекомендованим листом та вручено 03.09.2025, що підтверджується матеріалами справи.
Не погодившись із вказаними рішеннями, позивач звернулася до суду з даним позовом.
Змістом спірних правовідносин є відповідність оскаржуваних податкових повідомлень-рішень критеріям, визначеним у ч.2 ст.2 КАС України.
Вказані обставини та зміст спірних правовідносин підтверджені наявними у справі доказами.
Вирішуючи спір, суд застосовує наступні норми права.
Відповідно до ч.2 ст.19 Конституції України, органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.
Відносини, що виникають у сфері справляння податків і зборів, регулюються Податковим кодексом України від 02.12.2010 №2755-VI (далі – ПК України).
Згідно з підп.266.1.1 п.266.1 ст.266 ПК України, платниками податку на нерухоме майно, відмінне від земельної ділянки, є фізичні та юридичні особи, в тому числі нерезиденти, які є власниками об`єктів житлової та/або нежитлової нерухомості.
Відповідно до підп.266.2.1 п.266.2 ст.266 ПК України, об`єктом оподаткування є об`єкт житлової та нежитлової нерухомості, в тому числі його частка.
Згідно з підп.266.3.1 та підп.266.3.2 п.266.3 ст.266 ПК України, базою оподаткування є загальна площа об`єкта житлової та нежитлової нерухомості, в тому числі його часток. База оподаткування об`єктів житлової та нежитлової нерухомості, в тому числі їх часток, які перебувають у власності фізичних осіб, обчислюється контролюючим органом на підставі даних Державного реєстру речових прав на нерухоме майно, що безоплатно надаються органами державної реєстрації прав на нерухоме майно, та/або на підставі оригіналів відповідних документів платника податків, зокрема документів на право власності.
Відповідно до підп.266.4.1 п.266.4 ст.266 ПК України, база оподаткування об`єкта/об`єктів житлової нерухомості, в тому числі їх часток, що перебувають у власності фізичної особи – платника податку, зменшується: а) для квартири/квартир незалежно від їх кількості – на 60 кв.метрів; б) для житлового будинку/будинків незалежно від їх кількості – на 120 кв.метрів; в) для різних типів об`єктів житлової нерухомості, в тому числі їх часток (у разі одночасного перебування у власності платника податку квартири/квартир та житлового будинку/будинків, у тому числі їх часток), – на 180 кв.метрів.
Згідно з підп.266.5.1 п.266.5 ст.266 ПК України, ставки податку для об`єктів житлової та/або нежитлової нерухомості, що перебувають у власності фізичних та юридичних осіб, встановлюються за рішенням сільської, селищної, міської ради залежно від місця розташування (зональності) та типів таких об`єктів нерухомості у розмірі, що не перевищує 1,5 відсотка розміру мінімальної заробітної плати, встановленої законом на 1 січня звітного (податкового) року, за 1 квадратний метр бази оподаткування.
За змістом підп.266.7.1 п.266.7 ст.266 ПК України, обчислення суми податку з об`єкта/об`єктів житлової нерухомості, які перебувають у власності фізичних осіб, здійснюється контролюючим органом за місцем податкової адреси (місцем реєстрації) власника такої нерухомості. За наявності у власності платника податку об`єктів житлової нерухомості різних видів, у тому числі їх часток, податок обчислюється виходячи із сумарної загальної площі таких об`єктів, зменшеної відповідно до підпункту «в» підпункту 266.4.1 пункту 266.4 цієї статті, та відповідної ставки податку; сума податку, обчислена з урахуванням підпунктів «б» і «в» цього підпункту, розподіляється контролюючим органом пропорційно до питомої ваги загальної площі кожного з об`єктів житлової нерухомості.
Згідно з п.3.1 ст.3 ПК України, податкове законодавство України складається, зокрема, з рішень Верховної Ради Автономної Республіки Крим, органів місцевого самоврядування з питань місцевих податків та зборів, прийнятих за правилами, встановленими цим Кодексом.
Відповідно до п.24 ч.1 ст.26 Закону України «Про місцеве самоврядування в Україні» від 21.05.1997 №280/97-ВР (далі – Закон №280/97-ВР), встановлення місцевих податків і зборів відповідно до Податкового кодексу України належить до виключної компетенції сільських, селищних, міських рад.
Згідно з ч.1 ст.59 Закону №280/97-ВР, рада в межах своїх повноважень приймає нормативні та інші акти у формі рішень.
Відповідно до ч.1 ст.73 Закону №280/97-ВР, акти ради, сільського, селищного, міського голови, голови районної в місті ради, виконавчого комітету сільської, селищної, міської, районної у місті (у разі її створення) ради, прийняті в межах наданих їм повноважень, є обов`язковими для виконання всіма розташованими на відповідній території органами виконавчої влади, об`єднаннями громадян, підприємствами, установами та організаціями, посадовими особами, а також громадянами, які постійно або тимчасово проживають на відповідній території.
Відповідно до ч.2 ст.13 Закону України «Про судоустрій і статус суддів», судові рішення, що набрали законної сили, є обов`язковими до виконання всіма органами державної влади, органами місцевого самоврядування, їх посадовими та службовими особами, фізичними і юридичними особами та їх об`єднаннями на всій території України.
Надаючи правову оцінку встановленим обставинам справи та доводам сторін, суд зазначає таке.
У даній справі позивач не заперечує ані факту перебування у її власності зазначених об`єктів нерухомості, ані правильності арифметичного обчислення податку (розміру неоподатковуваної площі, питомої ваги площі кожного об`єкта та порядку пропорційного розподілу суми податку). Спір зводиться до того, чи мала Львівська міська рада правові підстави встановлювати ставку податку щодо об`єктів, розташованих у с.Малехів Жовківського району Львівської області, та чи правомірно відповідач застосував ухвалу Львівської міської ради від 08.07.2021 №1075 при визначенні податкового зобов`язання за житловий будинок, розташований у с.Малехів.
Так, рішенням Окружного адміністративного суду міста Києва від 29.03.2021 у справі №640/14698/20 за позовом Малехівської сільської ради Жовківського району Львівської області та фізичної особи до Кабінету Міністрів України, Львівської обласної державної адміністрації, серед іншого, визнано протиправним та скасовано розпорядження Кабінету Міністрів України від 12.06.2020 №718-р «Про визначення адміністративних центрів та затвердження територій територіальних громад Львівської області» в частині включення Малехівської територіальної громади Жовківського району Львівської області до Львівської територіальної громади з адміністративним центром у м.Львові. Постановою Шостого апеляційного адміністративного суду від 30.06.2021 рішення суду першої інстанції залишено без змін, а постановою Верховного Суду у складі колегії суддів Касаційного адміністративного суду від 31.10.2022 у справі №640/14698/20 касаційні скарги Кабінету Міністрів України та Львівської обласної державної адміністрації залишено без задоволення, а судові рішення судів попередніх інстанцій – без змін.
Отже, зазначене рішення суду набрало законної сили та в силу ч.2 ст.13 Закону України «Про судоустрій і статус суддів» є обов`язковим до виконання всіма органами державної влади, органами місцевого самоврядування, їх посадовими та службовими особами, фізичними і юридичними особами на всій території України.
Ухвала Львівської міської ради від 08.07.2021 №1075 «Про встановлення ставок та пільг зі сплати податку на нерухоме майно, відмінне від земельної ділянки», пунктом 1.2.1 якої с.Малехів віднесено до першої зони Львівської міської територіальної громади, прийнята з посиланням на ухвалу міської ради від 29.12.2020 «Про припинення місцевих рад шляхом приєднання до Львівської міської ради» та ухвалу міської ради від 29.12.2020 №6 «Про функціонування Львівської міської територіальної громади», тобто з огляду на віднесення с.Малехів до складу Львівської міської територіальної громади. Таке віднесення, у свою чергу, ґрунтувалося на розпорядженні Кабінету Міністрів України від 12.06.2020 №718-р, яке у відповідній частині визнане судом протиправним та скасоване.
При цьому суд звертає увагу, що у справі №640/14698/20 Верховний Суд установив, що формування Львівської міської територіальної громади, до складу якої включено Малехівську сільську територіальну громаду Жовківського району Львівської області, здійснено з порушенням принципів добровільності, прозорості та відкритості об`єднання громад, без врахування волевиявлення громади с.Малехів та за відсутності доказів проведення з нею консультацій. Саме ці порушення стали підставою для скасування розпорядження Кабінету Міністрів України від 12.06.2020 №718-р у частині включення Малехівської територіальної громади до Львівської територіальної громади.
За змістом ст.140 Конституції України, місцеве самоврядування є правом територіальної громади самостійно вирішувати питання місцевого значення в межах Конституції і законів України. Встановлення місцевих податків і зборів належить до виключної компетенції відповідної ради (п.24 ч.1 ст.26 Закону №280/97-ВР) і реалізується радою в межах території тієї територіальної громади, представницьким органом якої вона є. Повноваження органу місцевого самоврядування зі встановлення ставок місцевих податків поширюються лише на територію відповідної територіальної громади.
Аналіз правових норм, що підлягають застосуванню до спірних правовідносин, у взаємозв`язку з обставинами, встановленими у справі №640/14698/20, дає підстави для висновку, що з огляду на скасування розпорядження Кабінету Міністрів України від 12.06.2020 №718-р у частині включення Малехівської територіальної громади Жовківського району Львівської області до складу Львівської територіальної громади, с.Малехів не входить до складу Львівської міської територіальної громади. Відтак Львівська міська рада не була наділена повноваженнями встановлювати ставки податку на нерухоме майно, відмінне від земельної ділянки, щодо об`єктів нерухомості, розташованих у с.Малехів, а ухвала Львівської міської ради від 08.07.2021 №1075 у частині поширення її дії на територію с.Малехів не відповідає наведеним вимогам закону.
Суд відхиляє посилання відповідача на те, що ухвала Львівської міської ради від 08.07.2021 №1075 не визнана нечинною у судовому порядку, а тому підлягає застосуванню, з огляду на таке.
Відповідно до правової позиції, викладеної у постанові Великої Палати Верховного Суду від 23.11.2021 у справі №359/3373/16-ц, рішення органу державної влади чи місцевого самоврядування за умови його невідповідності закону не тягне тих юридичних наслідків, на які воно спрямоване. Тому під час розгляду справи, в якій на вирішення спору може вплинути оцінка рішення органу державної влади чи місцевого самоврядування як законного або протиправного, не допускається відмова у позові з тих мотивів, що рішення органу державної влади чи місцевого самоврядування не визнане судом недійсним, або що таке рішення не оскаржене, відповідна позовна вимога не пред`явлена. Під час розгляду такого спору слід виходити з принципу jura novit curia – «суд знає закони», а тому суд незалежно від того, оскаржене відповідне рішення чи ні, має самостійно дати правову оцінку рішенню органу державної влади чи місцевого самоврядування та викласти її у мотивувальній частині судового рішення.
Застосовуючи наведений підхід, суд самостійно дає правову оцінку ухвалі Львівської міської ради від 08.07.2021 №1075 у частині поширення її дії на територію с.Малехів і доходить висновку про невідповідність такої ухвали в указаній частині вимогам закону, оскільки на час її прийняття правова підстава для віднесення с.Малехів до складу Львівської міської територіальної громади була відсутня. За таких обставин ухвала Львівської міської ради від 08.07.2021 №1075 у частині поширення її дії на територію с.Малехів не може створювати юридичних наслідків для позивача як власника об`єкта нерухомості, розташованого у с.Малехів, та не могла бути правомірно застосована відповідачем при визначенні позивачу податкового зобов`язання за житловий будинок.
Посилання відповідача на висновки Верховного Суду, викладені у постанові від 15.05.2019 у справі №825/1496/17, суд відхиляє як нерелевантні до обставин справи, що розглядається. У зазначеній справі предметом дослідження були питання дотримання порядку та строків внесення органом місцевого самоврядування змін до рішення про ставки податку, а не питання наявності у відповідної ради повноважень поширювати свою податкову юрисдикцію на територію, яка не входить до складу відповідної територіальної громади. Загальний висновок про те, що встановлення місцевих податків і зборів належить до компетенції органів місцевого самоврядування, а податковий орган застосовує вже прийняті рішення таких органів, норми яких є чинними на час їх застосування, не спростовує висновків суду, оскільки сам по собі не вирішує питання про межі територіальної дії повноважень Львівської міської ради. Відтак висновки, викладені у постанові Верховного Суду від 15.05.2019 у справі №825/1496/17, не є релевантними для обставин справи, що розглядається, та не підлягають застосуванню.
Суд також враховує, що предметом оскарження у цій справі є податок на нерухоме майно, відмінне від земельної ділянки, а не плата за землю. Викладені у відзиві відповідача положення стосовно земельного податку, нормативної грошової оцінки земельної ділянки та коефіцієнтів індексації не стосуються предмета спору та правового регулювання спірних правовідносин, а тому не беруться судом до уваги при вирішенні справи.
Що стосується податкового повідомлення-рішення від 18.08.2025 №1827532-2411-1305-UA46060250000025047 на суму 2143,10 грн, прийнятого щодо квартири за адресою: АДРЕСА_1 , суд зазначає таке.
Сума податку щодо обох об`єктів обчислена відповідачем єдиним розрахунком виходячи із сумарної загальної площі квартири та житлового будинку, зменшеної на 180 кв.м, із застосуванням єдиної ставки 1% та подальшим розподілом загальної суми податку пропорційно до питомої ваги загальної площі кожного об`єкта. За такого способу обчислення сума податку, визначена щодо квартири, є похідною від сумарної загальної площі обох об`єктів і безпосередньо залежить від включення до розрахунку площі житлового будинку, розташованого у с.Малехів, та від застосованої до нього ставки. Оскільки житловий будинок неправомірно включено відповідачем до розрахунку із застосуванням ставки, встановленої ухвалою Львівської міської ради від 08.07.2021 №1075, обчислення податкового зобов`язання за обома об`єктами здійснено з порушенням установленого підп.266.7.1 п.266.7 ст.266 ПК України порядку, що зумовлює протиправність обох оскаржуваних податкових повідомлень-рішень.
Таким чином, шляхом співставлення зібраних по справі доказів, з урахуванням встановленого Кодексом адміністративного судочинства України обов`язку доведення правомірності рішення суб`єкта владних повноважень, суд приходить висновку, що спірні рішення відповідача форми «Ф» про сплату податку на нерухоме майно, відмінне від земельної ділянки, за 2024 рік – від 18.08.2025 №1827532-2411-1305-UA46060250000025047 на суму 2143,10 грн (щодо квартири) та від 18.08.2025 №1827673-2411-1305-UA46060250000025047 на суму 14123,00 грн (щодо житлового будинку) – є такими, що не відповідають критеріям, визначеним у ч.2 ст.2 Кодексу адміністративного судочинства України, зокрема прийняті не на підставі та не у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України, та необґрунтовано, тобто без урахуванням усіх обставин, що мають значення для прийняття рішення (вчинення дії).
Відповідно до ч.ч.1, 2 ст.77 Кодексу адміністративного судочинства України, кожна сторона повинна довести ті обставини, на яких ґрунтуються її вимоги та заперечення, крім випадків, встановлених статтею 78 цього Кодексу. В адміністративних справах про протиправність рішень, дій чи бездіяльності суб`єкта владних повноважень обов`язок щодо доказування правомірності свого рішення, дії чи бездіяльності покладається на відповідача. А, згідно ч.1 ст.90 цього ж Кодексу, суд оцінює докази, які є у справі, за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на їх безпосередньому, всебічному, повному та об`єктивному дослідженні.
Перевіривши юридичну та фактичну обґрунтованість доводів сторін, оцінивши докази суб`єктів владних повноважень на підтвердження правомірності свого рішення та докази, надані позивачем, за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному і об`єктивному розгляді всіх обставин справи в їх сукупності, суд дійшов висновку, що позов підлягає задоволенню повністю. А тому, виходячи з положень п.2 ч.2 ст.245 Кодексу адміністративного судочинства України, спірні рішення слід скасувати як протиправні.
Щодо судового збору, то ураховуючи, що суд ухвалює рішення на користь сторони, яка не є суб`єктом владних повноважень, а також зважаючи на документальне підтвердження понесених позивачем витрат у вигляді судового збору на суму 968,96 грн, наявні підстави для їх стягнення за рахунок бюджетних асигнувань відповідача.
Питання розподілу витрат на професійну правничу допомогу судом не вирішується, оскільки позивач, скориставшись правом, передбаченим ч.7 ст.139 КАС України, заявив про подання доказів на підтвердження таких витрат протягом п`яти днів після ухвалення рішення суду.
Керуючись ст.ст.2, 5, 6, 9, 14, 19, 72-77, 90, 139, 241-246, 250, 255, 295 Кодексу адміністративного судочинства України, суд

в и р і ш и в :

позов задовольнити повністю.
Визнати протиправними та скасувати податкові повідомлення-рішення Головного управління ДПС у Львівській області від 18.08.2025 №1827532-2411-1305-UA46060250000025047 та від 18.08.2025 №1827673-2411-1305-UA46060250000025047.
Стягнути на користь ОСОБА_1 (місце проживання: АДРЕСА_3 ; РНОКПП: НОМЕР_1 ) за рахунок бюджетних асигнувань Головного управління ДПС у Львівській області (вул.Стрийська, 35, м.Львів, 79026; ЄДРПОУ: 43968090) понесені витрати по сплаті судового збору на суму 968 (дев`ятсот шістдесят вісім) гривень 96 копійок.
Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови судом апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.
Апеляційна скарга на рішення суду подається протягом тридцяти днів з дня складення повного тексту судового рішення безпосередньо до Восьмого апеляційного адміністративного суду.

Суддя Ланкевич А.З.