Ширяївський районний суд Одеської області

21.05.2026  	Справа №: 755/12666/25 Провадження № 2/518/226/2026	

РІШЕННЯ
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ
21 травня 2026 року селище Ширяєве

Ширяївський районний суд Одеської області у складі:
головуючого судді Гуржій А.В.,
за участю секретаря судового засідання Майнич В.О.
розглянувши в порядку спрощеного позовного провадження без повідомлення (виклику) сторін справу за позовом товариства з обмеженою відповідальністю «Коллект Центр» до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості за договором,
ВСТАНОВИВ:
У липні 2025 року товариство з обмеженою відповідальністю «Коллект Центр» (надалі - позивач) звернулося до Дніпровського районного суду м. Києва з позовом до ОСОБА_1 (далі – відповідач) про стягнення заборгованості за кредитними договорами №4212395 від 09.08.2021 року та №102982271 від 02.09.2021 року, посилаючись на те, що між ТОВ «МІЛОАН» та відповідачем були укладені кредитні договори в електронній формі, відповідно до умов яких останній отримав кредитні кошти та зобов`язався повернути кредит, сплатити проценти та комісії у строки, визначені договорами.
Позивач зазначив, що відповідач належним чином свої зобов`язання не виконав, кредитні кошти у повному обсязі не повернув, проценти та інші платежі не сплатив, у зв`язку із чим утворилась заборгованість.
Також позивач вказав, що право вимоги за вказаними договорами перейшло до нього на підставі договорів відступлення права вимоги.
Просив суд стягнути з відповідача заборгованість у загальному розмірі 87884,67 грн., судовий збір у розмірі 2422,40 грн. та витрати на правничу допомогу у сумі 25000 грн.
22.10.2025 року з Березівського районного суду Одеської області надійшли матеріали справи за підсудністю до Ширяївського районного суду Одеської області.
Ухвалою суду від 27.10.2025 року позовну заяву залишено без руху.
У встановлений строк позивачем недоліки позовної заяви усунені.
Ухвалою суду від 04.11.2025 року відкрито провадження за правилами спрощеного позовного провадження без повідомлення (виклику) сторін.
Ухвалою суду від 29.01.2026 року витребувано з АТ «Універсал банк» відомості.
18.02.2026 року на адресу суду від АТ «Універсал банк» надійшли відомості що становлять банківську таємницю.
Відповідно до ч. 5 ст. 279 ЦПК України, суд розглядає справу в порядку спрощеного позовного провадження без повідомлення сторін за наявними у справі матеріалами, за відсутності клопотання будь-якої зі сторін про інше.
При розгляді справи у порядку спрощеного провадження суд досліджує докази і письмові пояснення, викладені у заявах по суті справи.
Оскільки розгляд справи відбувається в порядку спрощеного провадження без повідомлення учасників справи, особи, які беруть участь у справі, в судове засідання не викликались.
З дотриманням вимог цивільного процесуального законодавства суд направив відповідачу рекомендованим листом з повідомленням про вручення ухвалу про відкриття провадження у справі за зареєстрованим місцем проживання, отриманим у порядку ст.187 ЦПК України. 
14.11.2025 року до Дніпровського районного суду м. Києва, та 15.01.2026 року до Ширяївського районного суду Одеської області від представника відповідача — адвоката Павленко А.С. надійшов відзив на позовну заяву, в якому вона просила відмовити у задоволенні позову в повному обсязі. В обґрунтування заперечень зазначено, що позивачем не виконано належним чином свої зобов`язання, а нараховані відсотки є незаконними.
Крім того, представником відповідача заявлено про застосування наслідків спливу позовної давності.
19.11.2025 року до суду від представника позивача — ТОВ «Коллект Центр» надійшла відповідь на відзив, у якій позивач заперечив доводи відповідача. Позивач зазначив, що кредитні договори укладені в електронній формі з використанням одноразового ідентифікатора, що відповідає вимогам Закону України «Про електронну комерцію», а факт отримання кредитних коштів підтверджується матеріалами справи та частковими платежами відповідача.
Також позивач вказав, що доводи відповідача щодо незаконності нарахування відсотків є безпідставними, оскільки умови договорів передбачають порядок та розмір їх нарахування. Окремо зазначено, що строк позовної давності не пропущено у зв`язку із зупиненням його перебігу під час дії карантину та воєнного стану.
Крім того, позивач просив суд відмовити у задоволенні заяви відповідача про застосування позовної давності та задовольнити позовні вимоги в повному обсязі.
Згідно з вимогами ч. 13 ст. 7 ЦПК України розгляд справи здійснюється в порядку письмового провадження за наявними у справі матеріалами, якщо цим Кодексом не передбачено повідомлення учасників справи. У такому випадку судове засідання не проводиться.
Положеннями ст. 174 ЦПК України закріплено, що при розгляді справи судом у порядку позовного провадження учасники справи викладають письмово свої вимоги, заперечення, аргументи, пояснення та міркування щодо предмета спору виключно у заявах по суті справи, визначених цим Кодексом. Заявами по суті справи є: позовна заява; відзив на позовну заяву (відзив); відповідь на відзив; заперечення; пояснення третьої особи щодо позову або відзиву. Подання заяв по суті справи є правом учасників справи.
У відповідності до ч. 8 ст. 279 ЦПК України при розгляді справи у порядку спрощеного провадження суд досліджує докази і письмові пояснення, викладені у заявах по суті справи, а у випадку розгляду справи з повідомленням (викликом) учасників справи - також заслуховує їх усні пояснення та показання свідків. Судові дебати не проводяться.
Таким чином, розглянувши подані позивачем документи, з`ясувавши фактичні обставини, оцінивши наявні у справі докази у їх сукупності, суд прийшов до висновку, що надані позивачем докази та повідомлені ним обставини, на яких вони ґрунтуються у відповідності з нормами матеріального права, що підлягають застосуванню до даних правовідносин, є достатніми для прийняття рішення у справі в порядку спрощеного позовного провадженням, як це передбачено ст. 279 ЦПК України.
Суд у порядку спрощеного позовного провадження без виклику у судове засідання сторін, дослідивши письмові докази, наявні в матеріалах справи та прийняті судом, всебічно перевіривши обставини, на яких вони ґрунтуються у відповідності з нормами матеріального права, встановив наступні обставини та дійшов до наступних висновків.
Фактичні обставини справи.
Судом встановлено, що 09 серпня 2021 року між ТОВ «МІЛОАН» та ОСОБА_1 укладено кредитний договір №4212395 в електронній формі шляхом використання інформаційно-телекомунікаційної системи кредитодавця.
Відповідно до умов зазначеного договору кредитодавець надав відповідачу грошові кошти у розмірі 5900,00 грн., строком на 15 днів з 09.08.2021 року; термін повернення кредиту 24.08.2021 року, комісія за надання кредиту 454,30 грн.; проценти за користування кредитом 774,38 грн.; які нараховуються за ставкою 0,88 відсотків від фактичного залишку кредиту за кожен день користування кредитом.
Згідно з довідкою товариства з обмеженою відповідальністю «Фінансова компанія» «Елаєнс», кредитні кошти за договором № 4212395 від 09.08.2021 були фактично перераховані 09 серпня 2021 року на картковий рахунок, реквізити якого були надані відповідачем під час оформлення кредиту.
Також судом встановлено, що 02 вересня 2021 року між ТОВ «МІЛОАН» та відповідачем було укладено кредитний договір №102982271, відповідно до умов якого відповідач отримав кредитні кошти у сумі 5000,00 грн. строком на 18 днів з 02.09.2021 року; термін повернення кредиту 20.09.2021 року, комісія за надання кредиту 950 грн.; проценти за користування кредитом 2250 грн.; які нараховуються за ставкою 2,50 відсотків від фактичного залишку кредиту за кожен день користування кредитом.
Згідно з довідкою товариства з обмеженою відповідальністю «Фінансова компанія» «Елаєнс», кредитні кошти за договором № 102982271 були фактично перераховані 02.09.2021 року на картковий рахунок, реквізити якого були надані відповідачем під час оформлення кредиту.
Як вбачається з матеріалів справи, укладення кредитних договорів здійснювалося шляхом акцепту відповідачем оферти кредитодавця із застосуванням електронного підпису одноразовим ідентифікатором, який надсилався на номер мобільного телефону відповідача.
Факт укладення вказаних кредитних договорів підтверджується наданими позивачем копіями договорів, паспортами споживчого кредиту, графіками платежів та довідками про ідентифікацію позичальника.
Крім того, на підтвердження виконання первісним кредитором своїх зобов`язань за договорами позивачем надано докази перерахування кредитних коштів на банківську картку відповідача.
АТ «Універсал банк» на виконання ухвали суду надав виписки про зарахування кредитних коштів на картковий рахунок відповідача.
Таким чином, суд дійшов висновку, що ТОВ «МІЛОАН» належним чином виконало свої зобов`язання за кредитними договорами, надавши відповідачу кредитні кошти у погодженому сторонами розмірі.
Разом з тим, відповідач належним чином умови кредитних договорів не виконав, кредитні кошти у визначені договорами строки не повернув, проценти за користування кредитом не сплатив, у зв`язку із чим утворилась заборгованість.
Судом також встановлено, що 29 листопада 2021 року між ТОВ «МІЛОАН» та ТОВ «ВЕРДИКТ КАПІТАЛ» було укладено договір відступлення права вимоги №29-11-102, відповідно до якого право вимоги за кредитним договором №4212395 перейшло до ТОВ «ВЕРДИКТ КАПІТАЛ».
Крім того, 30 листопада 2021 року між ТОВ «МІЛОАН» та ТОВ «ВЕРДИКТ КАПІТАЛ» було укладено договір відступлення права вимоги №30-11-65, відповідно до якого право вимоги за кредитним договором №102982271 також перейшло до ТОВ «ВЕРДИКТ КАПІТАЛ».
У подальшому, 10 січня 2023 року між ТОВ «ВЕРДИКТ КАПІТАЛ» та ТОВ «КОЛЛЕКТ ЦЕНТР» було укладено договір відступлення права вимоги №10-01/2023, відповідно до умов якого до позивача перейшли права вимоги за вищевказаними кредитними договорами.
На підтвердження переходу права вимоги позивачем надано копії договорів відступлення права вимоги, акти приймання-передачі реєстрів боржників та витяги з реєстрів боржників.
Відповідно до наданих позивачем розрахунків, станом на день звернення до суду заборгованість відповідача за кредитним договором №4212395 від 09.08.2021 року становить 43184,67 грн., з яких:
5012,00 грн. — заборгованість за тілом кредиту;
37718,37 грн. — заборгованість за процентами;
454,30 грн. — заборгованість за комісією.
Заборгованість за кредитним договором №102982271 від 02.09.2021 року, згідно розрахунку позивача, становить 44700,00 грн., з яких:
5000,00 грн. — заборгованість за тілом кредиту;
38750,00 грн. — заборгованість за процентами;
950,00 грн. — заборгованість за комісією.
Загальний розмір заборгованості, заявлений позивачем до стягнення, становить 87884,67 грн.
Застосовані норми права та мотиви, з яких виходить суд при прийнятті рішення.
Однією із загальних засад цивільного законодавства, зокрема, є свобода договору, що стверджується пунктом 3 частини 1статті 3 ЦК України.
Статтею 627 ЦК України закріплений принцип свободи договору, згідно якого сторони вільні в укладені договору, виборі контрагента та визначені умов договору з урахуванням вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, звичаїв ділового обороту, вимог розумності і справедливості.
Відповідно до статті 1054 ЦК України за кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобов`язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірі та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов`язується повернути кредит та сплатити проценти. До відносин за кредитним договором застосовуються положення закону щодо договору позики, якщо інше не встановлено цим параграфом і не випливає із суті кредитного договору.
Згідно зі статтею 1049 ЦК України позичальник зобов`язаний повернути позикодавцеві позику (грошові кошти у такій самій, що були передані йому позикодавцем) у строк та в порядку, що встановлені договором.
Статтею 1050 ЦК України передбачено, що якщо позичальник своєчасно не повернув суму позики, він зобов`язаний сплатити грошову суму відповідно до статті 625 цього Кодексу. Якщо договором встановлений обов`язок позичальника повернути позику частинами (з розстроченням), то в разі прострочення повернення чергової частини позикодавець має право вимагати дострокового повернення частини позики, що залишилася, та сплати процентів, належних йому відповідно до статті 1048 цього Кодексу.
Договором є домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав та обов`язків (частина 1 статті 626 ЦК України).
Згідно зі статтею 629 ЦК України договір є обов`язковим для виконання сторонами.
Відповідно до статті 530 ЦК України зобов`язання підлягає виконанню у строк встановлений договором.
Визначення поняття зобов`язання міститься у частині 1 статті 509 ЦК України.
Відповідно до цієї норми зобов`язання - це правовідношення, в якому одна сторона (боржник) зобов`язана вчинити на користь другої сторони (кредитора) певну дію (передати майно, виконати роботу, надати послугу, сплатити гроші тощо) або утриматися від певної дії, а кредитор має право вимагати від боржника виконання його обов`язку.
Таке визначення розкриває сутність зобов`язання як правового зв`язку між двома суб`єктами (сторонами), відповідно до якого на одну сторону покладено обов`язок вчинити певну дію (певні дії) чи утриматись від її (їх) здійснення; іншій стороні зобов`язання надано право, що кореспондує обов`язку першої. Обов`язками боржника та правами кредитора вичерпується зміст зобов`язання (стаття 510 ЦК України).
Згідно положень статті 526 ЦК України зобов`язання має виконуватись належним чином відповідно до умов договору та вимог ЦК України, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться.
За статтею 3 Закону України «Про електрону комерцію» електронний договір є домовленістю двох або більше сторін, спрямованою на встановлення, зміну або припинення цивільних прав і обов`язків та оформленою в електронній формі.
Відповідно до частини 3 статті 11 Закону України «Про електрону комерцію» електронний договір укладається шляхом пропозиції його укласти (оферти) однією стороною та її прийняття (акцепту) другою стороною.
Ці правила є публічною пропозицією (офертою), у розумінні статей 641, 644 ЦК України, на укладення договору кредиту, та визначають порядок і умови кредитування, права і обов`язки сторін, іншу інформацію, необхідну для укладення договору.
Електронний договір та всі додаткові угоди до нього, підписані електронними підписами одноразовими ідентифікаторами, за правовими наслідками прирівнюються до договорів, укладених у письмовій формі, та мають таку саму юридичну силу для сторін, як документи, складені на паперових носіях та скріплені власноручними підписами сторін.
Відповідно до частини 5 статті 11 Закону України «Про електронну комерцію», пропозиція укласти електронний договір (оферта) може включати умови, що містяться в іншому електронному документі, шляхом перенаправлення (відсилання) до нього. Особі, якій адресована пропозиція укласти електронний договір (оферта), має надаватися безперешкодний доступ до електронних документів, що включають умови договору, шляхом перенаправлення (відсилання) до них. Включення до електронного договору умов, що містяться в іншому електронному документі, шляхом перенаправлення (відсилання) до такого документа, якщо сторони електронного договору мали змогу ознайомитися з ним, не може бути підставою для визнання правочину нікчемним.
Якщо відповідно до акту цивільного законодавства або за домовленістю сторін електронний правочин має бути підписаний сторонами, моментом його підписання є використання: - електронного підпису або електронного цифрового підпису відповідно до Закону України «Про електронний цифровий підпис», за умови використання засобу електронного цифрового підпису усіма сторонами електронного правочину; - електронного підпису одноразовим ідентифікатором, визначеним цим Законом; - аналога власноручного підпису (факсимільного відтворення підпису за допомогою засобів механічного або іншого копіювання, іншого аналога власноручного підпису) за письмовою згодою сторін, у якій мають міститися зразки відповідних аналогів власноручних підписів (ст. 12 Закону України «Про електронну комерцію»).
Верховний Суд у складі колегії суддів першої судової палати Касаційного цивільного суду у справі № 524/5556/19 від 12 січня 2021 року дійшов висновку: «Електронний договір укладається і виконується в порядку, передбаченому Цивільним та Господарським кодексами України, а також іншими актами законодавства. Електронний договір, укладений шляхом обміну електронними повідомленнями, підписаний у порядку, визначеному статтею 12 цього Закону, вважається таким, що за правовими наслідками прирівнюється до договору, укладеного у письмовій формі. Кожний примірник електронного документа з накладеним на нього підписом, визначеним статтею 12 цього Закону, є оригіналом такого документа. Електронний договір вважається укладеним з моменту одержання особою, яка направила пропозицію укласти такий договір, відповіді про прийняття цієї пропозиції в порядку, визначеному частиною шостою цієї статті. Відповідь особи, якій адресована пропозиція укласти електронний договір, про її прийняття (акцепт) може бути надана шляхом: надсилання електронного повідомлення особі, яка зробила пропозицію укласти електронний договір, підписаного в порядку, передбаченому статтею 12 цього Закону; заповнення формуляра заяви (форми) про прийняття такої пропозиції в електронній формі, що підписується в порядку, передбаченому статтею 12 цього Закону; вчинення дій, що вважаються прийняттям пропозиції укласти електронний договір, якщо зміст таких дій чітко роз`яснено в інформаційній системі, в якій розміщено таку пропозицію, і ці роз`яснення логічно пов`язані з нею (стаття 11 Закону України «Про електронну комерцію»).
Метою підписання договору є необхідність ідентифікації підписанта, підтвердження згоди підписанта з умовами договору, а також підтвердження цілісності даних в електронній формі.
Якщо є електронна форма договору, то і підписувати його потрібно електронним підписом. Не кожна електронна правова угода вимагає створення окремого електронного договору у вигляді окремого електронного документа.
Електронний договір можна укласти в спрощеній формі, а можна класично - у вигляді окремого документа.
Електронним підписом одноразовим ідентифікатором є дані в електронній формі у вигляді алфавітно-цифрової послідовності, що додаються до інших електронних даних особою, яка прийняла пропозицію (оферту) укласти електронний договір, і надсилаються іншій стороні цього договору.
Відповідно до статті 80 ЦПК України достатніми є докази, які у своїй сукупності дають змогу дійти висновку про наявність або відсутність обставин справи, які входять до предмету доказування. Питання про достатність доказів для встановлення обставин, що мають значення для справи, суд вирішує відповідно до свого внутрішнього переконання.
Наявність або відсутність обставин та фактів встановлюється на підставі доказів сторін, якими відповідно до частини 2 статті 76ЦПК України є письмові, речові і електронні докази, висновки експертів, показання свідків.
Положеннями статті 89 ЦПК України встановлено, що суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Жодні докази не мають для суду заздалегідь встановленої сили. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності. Суд надає оцінку як зібраним у справі доказам в цілому, так і кожному доказу (групі однотипних доказів), який міститься у справі, мотивує відхилення або врахування кожного доказу (групи доказів).
Згідно із частиною 1 статті 81 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог та заперечень. Відповідачем в свою чергу жодних належних доказів на спростування позовних вимог не надано.
Факт укладення кредитних договорів, отримання відповідачем кредитних коштів та неналежного виконання ним зобов`язань підтверджується матеріалами справи, а тому суд дійшов висновку про наявність підстав для стягнення заборгованості.
Разом з тим, суд критично оцінює вимоги позивача в частині стягнення комісій за надання кредиту у розмірі 454,30 грн. та 950,00 грн.
Відповідно до правової позиції Великої Палати Верховного Суду, викладеної у постанові від 13 липня 2022 року у справі №496/3134/19, умови договору споживчого кредиту щодо встановлення плати за дії, які кредитодавець здійснює у власних інтересах або які є невід`ємною складовою процесу надання кредиту, є нікчемними.
Оскільки комісія за надання кредиту фактично є оплатою дій кредитодавця, пов`язаних з укладенням та супроводженням кредитного договору, суд доходить висновку, що умови договорів у цій частині є нікчемними, а тому правові підстави для стягнення зазначених сум відсутні.
Крім того, суд не приймає до уваги розрахунок процентів, нарахованих позивачем після спливу строку кредитування.
Відповідно до ч. 1 ст. 1048 ЦК України проценти є платою за правомірне користування кредитними коштами протягом погодженого сторонами строку кредитування.
Як встановлено судом, строк користування кредитом за договором №4212395 сплив 24.08.2021 року, а за договором №102982271 — 20.09.2021 року.
Після спливу зазначених строків відповідач вважається таким, що прострочив виконання грошового зобов`язання, а тому правовідносини сторін переходять у сферу охоронних правовідносин, врегульованих ст. 625 ЦК України.
Велика Палата Верховного Суду у постанові від 28 березня 2018 року у справі №444/9519/12 зазначила, що право кредитодавця нараховувати передбачені договором проценти припиняється після спливу строку кредитування або пред`явлення вимоги про дострокове повернення кредиту. Після цього кредитор має право лише на застосування наслідків, передбачених ч. 2 ст. 625 ЦК України.
Аналогічні висновки викладені у постановах Великої Палати Верховного Суду від 04 лютого 2020 року у справі №912/1120/16 та від 05 квітня 2023 року у справі №910/4518/16.
Разом із тим, позивач просить стягнути з відповідача проценти у сумі 37718,37 грн та 38750,00 грн, які були нараховані вже після закінчення строку кредитування, що призвело до непропорційного збільшення розміру заборгованості.
Суд враховує, що заявлений розмір процентів значно перевищує суму фактично отриманих кредитних коштів та не відповідає засадам справедливості, добросовісності та розумності, передбаченим ст. 3 ЦК України.
За таких обставин суд доходить висновку, що стягненню підлягають лише проценти за правомірне користування кредитними коштами у межах погодженого сторонами строку кредитування, а саме:
за договором №4212395 — 774,38 грн;
за договором №102982271 — 2250,00 грн.
Разом із тим, згідно з поданим позивачем розрахунком заборгованості, відповідачем було частково здійснено погашення кредитної заборгованості у розмірі 2615,00 грн.
З урахуванням зазначеного, суд приходить до висновку, що сума фактичної заборгованості підлягає зменшенню на суму здійснених відповідачем платежів.
Таким чином, загальний розмір заборгованості, що підлягає стягненню з відповідача, становить:
5900,00 грн — заборгованість за тілом кредиту за договором №4212395;
774,38 грн — проценти за договором №4212395;
5000,00 грн — заборгованість за тілом кредиту за договором №102982271;
2250,00 грн — проценти за договором №102982271;
Всього: 13924,38 грн.
З урахуванням часткового погашення заборгованості відповідачем у сумі 2615,00 грн, до стягнення підлягає остаточна сума заборгованості у розмірі 11309,38 грн.
Щодо строку позовної давності.
Представником відповідача також було заявлено клопотання про застосування наслідків спливу позовної давності до заявлених позовних вимог.
Суд не знаходить підстав для задоволення вказаного клопотання з огляду на таке.
Відповідно до ст. 257 ЦК України загальна позовна давність встановлюється тривалістю у три роки.
Разом із тим, згідно з п. 12 Прикінцевих та перехідних положень ЦК України, під час дії карантину, встановленого Кабінетом Міністрів України з метою запобігання поширенню коронавірусної хвороби (COVID-19), строки позовної давності, визначені статтями 257, 258 ЦК України, продовжуються на строк дії такого карантину.
Крім того, відповідно до п. 19 Прикінцевих та перехідних положень ЦК України у період дії воєнного стану строки, визначені статтями 257-259 ЦК України, продовжуються на строк його дії.
Водночас на момент виникнення у позивача права на звернення до суду на території України діяв карантин, встановлений постановами Кабінету Міністрів України, який було скасовано лише 30.06.2023 року, а з 24.02.2022 року в Україні введено воєнний стан, який триває дотепер.
Отже, перебіг позовної давності у даному випадку був продовжений на строк дії карантину та воєнного стану, а тому станом на момент звернення позивача до суду строк позовної давності не сплив.
За таких обставин підстав для застосування наслідків спливу позовної давності, передбачених ст. 267 ЦК України, суд не вбачає, у зв`язку з чим у задоволенні відповідного клопотання представника відповідача слід відмовити.
Відповідно до ч. 1 ст. 141 ЦПК України судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог.
Як убачається з матеріалів справи, при зверненні до суду позивачем було сплачено судовий збір у розмірі 2422,40 грн.
З огляду на те, що суд дійшов висновку про часткове задоволення позовних вимог, а саме задоволення вимог у сумі 13924,38 грн. із заявлених 87884,67 грн, судовий збір підлягає стягненню пропорційно до розміру задоволених позовних вимог.
Таким чином, з відповідача на користь позивача підлягає стягненню судовий збір у розмірі 311,73 грн.
Також позивачем заявлено вимогу про стягнення витрат на професійну правничу допомогу у розмірі 25000,00 грн.
На підтвердження понесених витрат на професійну правничу допомогу позивачем до матеріалів справи долучено: договір про надання правничої допомоги, укладений між ТОВ «КОЛЛЕКТ ЦЕНТР» та адвокатом; додаток до договору про надання правничої допомоги, в якому визначено перелік юридичних послуг, порядок та розмір оплати; акт приймання-передачі наданих послуг, підписаний сторонами, відповідно до якого адвокатом надано правничу допомогу щодо підготовки та подання позовної заяви, формування додатків до позову, підготовки процесуальних документів та супроводу справи у суді; розрахунок вартості правничої допомоги із зазначенням обсягу виконаних робіт.
Згідно зі змістом наданого акту сторони підтвердили належне виконання умов договору та відсутність взаємних претензій щодо якості, строків і обсягу наданих послуг.
Разом із тим, представником відповідача подано письмові заперечення щодо розміру витрат на професійну правничу допомогу, у яких останній просив зменшити їх розмір, посилаючись на те, що справа є малозначною, не відзначається складністю, розглядається у порядку спрощеного позовного провадження, а подана позовна заява має типовий характер.
Відповідно до ч. 4, 5 ст. 137 ЦПК України розмір витрат на оплату послуг адвоката має бути співмірним зі складністю справи, часом, витраченим адвокатом, обсягом наданих послуг, ціною позову та значенням справи для сторони, а у разі недотримання таких вимог суд має право зменшити розмір витрат на правничу допомогу.
Оцінюючи подані докази у їх сукупності, суд враховує, що дана справа є справою незначної складності, розглядалась без виклику сторін, не потребувала значного обсягу доказування чи підготовки складних процесуальних документів, а позовна заява фактично є типовою та шаблонною. Крім того, позовні вимоги задоволено лише частково.
За таких обставин суд доходить висновку, що заявлений позивачем розмір витрат на професійну правничу допомогу у сумі 25000,00 грн є неспівмірним зі складністю справи та обсягом фактично наданих послуг, а тому підлягає зменшенню до 1500,00 грн, що відповідатиме критеріям розумності, співмірності та справедливості.
На підставі викладеного, керуючись статтями 10, 12, 19, 81, 141, 258-260, 263-265, 274-279 ЦПК України суд,
УХВАЛИВ:
Позов ТОВ «КОЛЛЕКТ ЦЕНТР» до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості за кредитними договорами задовольнити частково.
Стягнути з ОСОБА_1 (РНОКПП НОМЕР_1 , зареєстрований за адресою: АДРЕСА_1 ) на користь ТОВ «КОЛЛЕКТ ЦЕНТР» (код ЄДРПОУ 44276926, місцезнаходження: вул. Мечнікова, будинок 3, офіс 306, місто Київ, 01133) заборгованість за кредитними договорами №4212395 від 09 серпня 2021 року та №102982271 від 02 вересня 2021 року у загальному розмірі 11309 (одинадцять тисяч триста дев`ять) грн 38 коп.
У задоволенні іншої частини позовних вимог відмовити.
Стягнути з ОСОБА_1 (РНОКПП НОМЕР_1 , зареєстрований за адресою: АДРЕСА_1 ) на користь ТОВ «КОЛЛЕКТ ЦЕНТР» (код ЄДРПОУ 44276926, місцезнаходження: вул. Мечнікова, будинок 3, офіс 306, місто Київ, 01133) судовий збір у розмірі триста одинадцять гривень 73 копійки.
Стягнути з ОСОБА_1 (РНОКПП НОМЕР_1 , зареєстрований за адресою: АДРЕСА_1 ) на користь ТОВ «КОЛЛЕКТ ЦЕНТР» (код ЄДРПОУ 44276926, місцезнаходження: вул. Мечнікова, будинок 3, офіс 306, місто Київ, 01133) витрати на професійну правничу допомогу у розмірі 1500 (одна тисяча п`ятсот) гривень 00 копійок.
У задоволенні клопотання представника відповідача про застосування наслідків спливу позовної давності відмовити.
Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.
Рішення може бути оскаржене до Одеського апеляційного суду шляхом подачі апеляційної скарги протягом тридцяти днів з дня його проголошення. Якщо в судовому засіданні було оголошено лише вступну та резолютивну частини судового рішення, зазначений строк обчислюється з дня складення повного судового рішення.
Учасник справи, якому повне рішення або ухвала суду не були вручені у день його (її) проголошення або складення, має право на поновлення пропущеного строку на апеляційне оскарження. 
Суддя А.В. Гуржій