Справа № 197/529/26
Провадження № 2/197/590/26

ЗАОЧНЕ РІШЕННЯ
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ
22 червня 2026 року с-ще Широке
Широківський районний суд Дніпропетровської області у складі:
головуючого судді Панчука М.В.,
за участі секретаря судового засідання Гетьманенко О.І.,
розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду с-ща Широке позов Товариства з обмеженою відповідальністю "Фінансова компанія "Європейська агенція з повернення боргів" до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості,
встановив:
представник ТОВ "ФК "ЄАПБ" звернувся в суд з позовом до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості за кредитними договорами № 9319460 від 28.07.2025 та № 00-10531726 від 09.08.2025 в загальному розмірі 24185,29 грн, а також понесених судових витрат. Позов мотивовано тим, що 28.07.2025 між ТОВ "Мілоан" та ОСОБА_1 було укладено кредитний договір № 9319460. Кредитний договір підписано електронним підписом позичальника. 24 лютого 2026 року між ТОВ "Мілоан" та ТОВ "ФК "ЄАПБ", укладено договір факторингу № 24022026, у відповідності до умов якого ТОВ "Мілоан" передає ТОВ "ФК "ЄАПБ" за плату належні йому права вимоги, а ТОВ "ФК "ЄАПБ" приймає належні ТОВ "Мілоан" права вимоги до боржників, в тому числі до ОСОБА_1 . Таким чином, ТОВ "ФК "ЄАПБ" набуло права грошової вимоги за кредитним договором № 9319460 в сумі 17214 грн, з яких: 6404 грн – сума заборгованості за основним зобов`язанням; 2810 грн – сума заборгованості по комісії за обслуговування кредиту; 8000 грн – сума заборгованості за неустойкою (штраф, пеня). Також, 09.08.2025 між ТОВ "Макс Кредит" та ОСОБА_1 укладено договір кредитної лінії № 00-10531726, відповідно до умов сума кредиту становить 4000 грн. Кредитний договір підписано електронним підписом позичальника. 23 лютого 2026 року між ТОВ "Макс Кредит" та ТОВ "ФК "ЄАПБ" було укладено договір факторингу № 3022026-МК/САПБ, у відповідності до умов якого ТОВ "Макс Кредит" передає ТОВ "ФК "ЄАПБ" за плату належні йому права вимоги, а ТОВ "ФК "ЄАПБ" приймає належні ТОВ "Макс Кредит" права вимоги до боржників, в тому числі до ОСОБА_1 . Таким чином ТОВ "ФК "ЄАПБ" набуло права грошової вимоги за кредитним договором № 00-10531726 в сумі 6971,29 грн, з яких: 3872,46 грн – залишок по тілу кредиту; 1498,83 грн – залишок по відсоткам; 1600 грн – штрафні санкції.
Ухвалою Широківського районного суду Дніпропетровської області від 05.05.2026 позовну заяву було прийнято до розгляду та відкрито провадження у справі. Розгляд справи постановлено проводити за правилами спрощеного позовного провадження з повідомленням (викликом) сторін.
Позивач, представник позивача в судове засідання не з`явилися. В позовній заяві було заявлено клопотання про розгляд справи за їх відсутності. У разі неявки в судове засідання відповідачки не заперечує проти ухвалення заочного рішення.
Відповідачка в судове засідання повторно не з`явилася, будучи належним чином повідомленою про дату, час та місце розгляду справи, зокрема шляхом розміщення оголошення на офіційному веб-сайті Судової влади України, про причини своєї неявки не повідомила. Заяв, клопотань від неї не надходило.
Суд у зв`язку з вищевикладеним зазначає, що стаття 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, ратифікована Україною Законом № 475/97-ВР від 17.07.1997, гарантує право на справедливий і публічний розгляд справи упродовж розумного строку незалежним і безстороннім судом.
При цьому обов`язок швидкого здійснення правосуддя покладається, в першу чергу, на відповідні державні судові органи. Розумність тривалості судового провадження оцінюється в залежності від обставин справи та з огляду на складність справи, поведінки сторін, предмету спору. Нездатність суду ефективно протидіяти недобросовісно створюваним учасниками справи перепонам для руху справи є порушенням ч. 1 ст. 6 даної Конвенції (рішення Європейського суду з прав людини від 08.11.2005 у справі "Смірнова проти України").
Суд, враховуючи ту обставину, що позивачу та відповідачкі були створені належні та достатні умови для подання суду відповідних заяв по суті справи, заяв із процесуальних питань та доказів, вважає, що чергове відкладення розгляду справи порушуватиме розумний строк розгляду цивільної справи, у зв`язку із чим суд вважає за необхідним ухвалити відповідне рішення, а тому зі згоди представника позивача суд ухвалює рішення при заочному розгляді справи, що відповідає положенням ст.ст. 223, 280 ЦПК України.
Фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснюється за відсутністю сторін, що відповідає положенням ч. 2 ст. 247 ЦПК України.
Відповідно до ч. 4 ст. 268 ЦПК України, у разі неявки всіх учасників справи у судове засідання, яким завершується розгляд справи, або розгляду справи без повідомлення (виклику) учасників справи, суд підписує рішення без його проголошення.
Дослідивши матеріали справи, повно та всебічно з`ясувавши всі обставини справи, суд дійшов до наступних висновків.
Судом встановлено що 28.07 2025 між ТОВ "Мілоан" та ОСОБА_1 було укладено кредитний договір № 9319460. Відповідно до умов якого кредитодавець зобов`язується на умовах визначених цим договором, на строк визначений договором надати позичальнику грошові кошти у сумі визначений договором у кредит, а позичальник зобов`язується повернути кредитодавцю кредит, сплатити комісії та проценти за користування кредитом відповідно до графіку платежів та виконати інші зобов`язання у повному обсязі на умовах та в строки/терміни, що визначені договором. Згідно з умовами договору сума кредиту становить 7000 грн. Строк кредитування - 350 днів, дата повернення кредиту - 13.07.2026. Комісія за надання кредиту: 1400 грн, яка нараховується за ставкою 20,00 % від суми кредиту одноразово в момент видачі кредиту. Комісія за обслуговування кредиту (за весь строк кредитування): 22484 грн, що нараховується за ставкою 14.60 % від суми кредиту в перший день кожного наступного розрахункового періоду за попередній розрахунковий період (крім останнього періоду), що встановлені графіком платежів, який є додатком №1 до цього договору. Проценти за користування кредитом протягом першого розрахункового періоду, визначеного графіком платежів, нараховуються за ставкою 0.0010 % річних на фактичну заборгованість за кредитом. Проценти за користування кредитом протягом решти строку кредитування нараховуються за стандартною процентною ставкою 0.0010 % річних від фактичного залишку кредиту починаючи з другого розрахункового періоду, визначеного графіком платежів. Кредитні кошти надаються позичальнику безготівково на рахунок з використанням карти НОМЕР_1 . 
Згідно платіжного доручення № 158755577 від 28.07.2025 ТОВ "Мілоан" перерахувало грошові кошти в сумі 7000 грн на карту НОМЕР_1 , отримувач ОСОБА_1 .
Також у матеріалах справи наявний паспорт споживчого кредиту, у якому містяться основні умови кредитування, інформація щодо орієнтовної реальної річної процентної ставки та орієнтовної загальної вартості кредиту для споживача та інша інформація по кредиту, та наявна виписка про щоденні нарахування та погашення, за кредитним договором № 9319460, боржник ОСОБА_1 
24 лютого 2026 року між ТОВ "Мілоан" та ТОВ "ФК "ЄАПБ", укладено договір факторингу № 24022026 у відповідності до умов якого ТОВ "Мілоан" передає ТОВ "ФК "ЄАПБ" за плату належні йому права вимоги, а ТОВ ФК "ЄАПБ" приймає належні ТОВ "Мілоан" права вимоги до боржників. 
Відповідно до реєстру боржників №1 від 24 лютого 2026 року до договору факторингу № 24022026 від 24.02.2026 ТОВ ФК "ЄАПБ" набуло права грошової вимоги в сумі 17214 грн, з яких: 6404 грн – сума заборгованості за основним зобов`язанням; 2810 грн – сума заборгованості по комісії за обслуговування кредиту; 8000 грн – сума заборгованості за неустойкою (штраф, пеня). 
Також, 09 серпня 2025 року між ТОВ "Макс Кредит" та ОСОБА_1 укладено договір кредитної лінії № 00-10531726. Згідно з умовами договору сума кредиту становить 4000 грн. Строк кредитування - 360 днів, дата повернення кредиту – 04.08.2026, стандартна процента ставка складає 0,94% від суми кредиту за кожний день користування кредитом. Кредитодавець одноразово в момент видачі кредиту нараховує комісію за надання кредиту у розмірі 20,00% від суми кредиту, що складає: 800 грн. Кредитодавець зобов`язаний надати кредит у дату надання/видачі кредиту: "09"серпня 2025. Сума кредиту перераховується кредитодавцем в сумі 4000 грн на рахунок позичальника за реквізитами електронного платіжного засобу (платіжної картки) НОМЕР_1 . Вказаний договір укладений в електроонному вигляді та підписаний одноразовим ідентифікатором 28764.
Згідно платіжного доручення № 141196069 від 09 серпня 2025 року ТОВ "Макс Кредит" перерахувало грошові кошти в сумі 4000 грн на карту № НОМЕР_1 отримувач ОСОБА_1 .
Також у матеріалах справи наявний паспорт споживчого кредиту, у якому містяться основні умови кредитування, інформація щодо орієнтовної реальної річної процентної ставки та орієнтовної загальної вартості кредиту для споживача та інша інформація по кредиту, та наявна виписка про щоденні нарахування та погашення, за кредитним договором № 00-10531726 , боржник ОСОБА_1 .
Відповідно до детального розрахунку заборгованості за кредитним договором № 00-10531726 від 09.08.2025 сума загальної заборгованості ОСОБА_1 перед ТОВ "Макс кредит" становить 5371,29 грн, з яких 3392,76 грн - сума заборгованості за основним зобов`язанням, 1498,83 грн - сума заборгованості за нарахованими процентами, 479,70 грн - сума заборгованості за нарахованими комісіями, 1600 грн - штрафні санкції згідно умов договору.
23 лютого 2026 року між ТОВ "Макс Кредит" та ТОВ "ФК "ЄАПБ" було укладено договір факторингу № 3022026-МК/САПБ у відповідності до умов якого ТОВ "Макс Кредит" передав ТОВ "ФК "ЄАПБ" за плату належні йому права вимоги, а ТОВ "ФК "ЄАПБ" прийняв належні ТОВ "Макс Кредит" права вимоги до боржників, вказаними у реєстрі боржників ТОВ "ФК "ЄАПБ". 
Відповідно до реєстру боржників до договору факторингу №3022026-МК/САПБ, ТОВ "ФК "ЄАПБ" набуло права грошової вимоги до ОСОБА_1 в розмірі 6971,29 грн, з яких: 3872,46 грн – залишок по тілу кредиту; 1498,83 грн – залишок по відсоткам; 1600 грн – штрафні санкції .
Статтею 626 ЦК України визначено, що договором є домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав та обов`язків.
Зміст договору становлять умови (пункти), визначені на розсуд сторін і погоджені ними та умови, які є обов`язковими відповідно до актів цивільного законодавства (стаття 628 ЦК України).
Відповідно до статті 6 ЦК України, сторони є вільними в укладенні договору, виборі контрагента та визначенні умов договору з урахуванням вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, звичаїв ділового обороту, вимог розумності та справедливості (ст.627 Цивільного кодексу України).
Відповідно до положень ст. 638 ЦК України, договір є укладеним, якщо сторони в належній формі досягли згоди з усіх істотних умов договору. Істотними умовами договору є умови про предмет договору, умови, що визначені законом як істотні або є необхідними для договорів даного виду, а також усі ті умови, щодо яких за заявою хоча б однієї із сторін має бути досягнуто згоди.
Таким чином, під час підписання кредитних договорів, сторони узгодили розмір кредиту, грошову одиницю, в якій надано кредит, строк та умови кредитування, що свідчить про наявність волі відповідача на укладення таких договорів на таких умовах шляхом підписання Договору
Згідно зі ст. 1054 ЦК України, за кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобов`язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірі та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов`язується повернути кредит та сплатити проценти.
Статтею 526 ЦК України встановлено, що зобов`язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог ЦК України, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться.
Відповідно до ст. 536 ЦК України, за користування чужими грошовими коштами боржник зобов`язаний сплачувати проценти. Розмір процентів може встановлюватися договором. Порушенням зобов`язання є його невиконання або виконання з порушенням (ст.610 ЦК України).
Відповідно до ч. 8 ст. 11 Закону України "Про електронну комерцію", у разі якщо укладення електронного договору відбувається в інформаційно-телекомунікаційній системі суб`єкта електронної комерції, для прийняття пропозиції укласти такий договір особа має ідентифікуватися в такій системі та надати відповідь про прийняття пропозиції (акцепт) у порядку, визначеному частиною шостою цієї статті. Такий документ оформляється у довільній формі та має містити істотні умови, передбачені законодавством для відповідного договору.
Так, відповідно до п. 12 ст. 11 Закону України "Про електронну комерцію", електронний договір, укладений шляхом обміну електронними повідомленнями, підписаний у порядку, визначеному статтею 12 цього Закону, вважається таким, що за правовими наслідками прирівнюється до договору, укладеного у письмовій формі. Кожний примірник електронного документа з накладеним на нього підписом, визначеним статтею 12 цього Закону, є оригіналом такого документа.
Стаття 12 Закону України "Про електронну комерцію" визначає порядок підписання угоди в сфері електронної комерції. Якщо відповідно до акту цивільного законодавства або за домовленістю сторін електронний правочин має бути підписаний сторонами, моментом його підписання є використання електронного підпису або електронного цифрового підпису відповідно до Закону України "Про електронний цифровий підпис", за умови використання засобу електронного цифрового підпису усіма сторонами електронного правочину; електронного підпису одноразовим ідентифікатором, визначеним цим Законом; аналога власноручного підпису (факсимільного відтворення підпису за допомогою засобів механічного або іншого копіювання, іншого аналога власноручного підпису) за письмовою згодою сторін, у якій мають міститися зразки відповідних аналогів власноручних підписів.
Статтею 629 ЦК України встановлено, що договір є обов`язковим для виконання сторонами.
Згідно зі ст. 1050 ЦК України, якщо позичальник своєчасно не повернув суму позики, він зобов`язаний сплатити грошову суму відповідно до статті 625 ЦК України, якою регламентовано, що боржник не звільняється від відповідальності за неможливість виконання ним грошового зобов`язання.
Відповідно до ст. 509 ЦК України, зобов`язанням є правовідношення, в якому одна сторона (боржник) зобов`язана вчинити на користь другої сторони (кредитора) певну дію (передати майно, виконати роботу, надати послугу, сплатити гроші тощо) або утриматися від певної дії, а кредитор має право вимагати від боржника виконання його обов`язку. Зобов`язання виникають з підстав, встановлених ст. 11 цього Кодексу.
За положеннями п. 1 ч. 1 ст. 512 ЦК України, кредитор у зобов`язанні може бути замінений іншою особою внаслідок передання ним своїх прав іншій особі за правочином (відступлення права вимоги).
Статтею 514 ЦК України передбачено, що до нового кредитора переходять права первісного кредитора у зобов`язанні в обсязі і на умовах, що існували на момент переходу цих прав, якщо інше не встановлено договором або законом.
У постанові Великої Палати Верховного Суду від 28 березня 2018 року у справі №444/9519/12 зроблено висновок, що "припис абзацу 2 частини першої статті 1048 ЦК України про щомісячну виплату процентів до дня повернення позики у разі відсутності іншої домовленості сторін може бути застосований лише у межах погодженого сторонами строку кредитування. Враховуючи викладене, Велика Палата Верховного Суду вважає, що право кредитодавця нараховувати передбачені договором проценти за кредитом припиняється після спливу визначеного договором строку кредитування чи у разі пред`явлення до позичальника вимоги згідно з частиною другою статті 1050 ЦК України. В охоронних правовідносинах права та інтереси позивача забезпечені частиною другою статті 625 ЦК України, яка регламентує наслідки прострочення виконання грошового зобов`язання".
Таким чином, суд приходить до висновку, що між первісними кредиторами та ОСОБА_1 виникли договірні відносини внаслідок отримання відповідачкою кредитних коштів. Відповідачка була повідомлена про умови, правила та відсотки банку, однак належним чином не виконала взяті на себе зобов`язання за кредитними договорами, що створило заборгованість.
У зв`язку з порушеннями зобов`язань за кредитним договором № 9319460 від 28.07.2025 відповідачка має заборгованість в розмірі 17214 грн, з яких: 6404 грн – сума заборгованості за основною сумою боргу; 2810 грн – сума заборгованості по комісії за обслуговування кредиту, 8000 грн – сума заборгованості за неустойкою.
З огляду на встановлене, зважаючи, що відповідачка тіла кредиту у розмірі 6404 грн, які узгоджені між сторонами кредитного договору, не сплатила позивачу, наявні підстави для їх стягнення у судовому порядку, а відтак позов у цій частині підлягає задоволенню.
У зв`язку з порушеннями зобов`язань за кредитним договором № 00-10531726від 09.08.2025 відповідачка має заборгованість в розмірі 6971,29 грн, з яких: 3872,46 грн – сума заборгованості за основною сумою боргу; 1498,83 грн – сума заборгованості по процентам за користування кредитом; 1600 грн – сума заборгованості за пенею.
З огляду на встановлене, зважаючи, що відповідачка тіла кредиту у розмірі 6404 грн та процентів за користування кредитом у розмірі 1498,83 грн, які узгоджені між сторонами кредитних договорів, не сплатила позивачу, наявні підстави для їх стягнення у судовому порядку, а відтак позов у цій частині підлягає задоволенню.
Щодо нарахування комісії у розмірі 2810 грн (за кредитним договором № 9319460 від 28.07.2025) за обслуговування кредиту, суд зазначає, що ч. 4 ст. 42 Конституції України передбачено, обов`язок держави захищати права споживачів, здійснювати контроль за якістю і безпечністю продукції та усіх видів послуг і робіт, сприяти діяльності громадських організацій споживачів.
Згідно із ч. 2 ст. 8 ЗУ "Про споживче кредитування" для цілей обчислення реальної річної процентної ставки визначаються загальні витрати за споживчим кредитом. До загальних витрат за споживчим кредитом включаються: доходи кредитодавця у виді процентів; комісії кредитодавця, пов`язані з наданням, обслуговуванням і поверненням кредиту, у тому числі комісії за обслуговування кредитної заборгованості, розрахунково-касове обслуговування, юридичне оформлення тощо; інші витрати споживача на супровідні послуги, які підлягають сплаті на користь кредитного посередника (за наявності) та третіх осіб згідно з вимогами законодавства України та/або умовами договору про споживчий кредит (платежі за послуги кредитного посередника, страхові та податкові платежі, збори на обов`язкове державне пенсійне страхування, біржові збори, платежі за послуги державних реєстраторів, нотаріусів, інших осіб тощо).
Частиною 1 статті 11 ЗУ "Про споживче кредитування" передбачено, що після укладення договору про споживчий кредит кредитодавець на вимогу споживача, але не частіше одного разу на місяць, у порядку та на умовах, передбачених договором про споживчий кредит, безоплатно повідомляє йому інформацію про поточний розмір його заборгованості, розмір суми кредиту, повернутої кредитодавцю, надає виписку з рахунку/рахунків (за їх наявності) щодо погашення заборгованості, зокрема інформацію про платежі за цим договором, які сплачені, які належить сплатити, дати сплати або періоди у часі та умови сплати таких сум (за можливості зазначення таких умов у виписці), а також іншу інформацію, надання якої передбачено цим Законом, іншими актами законодавства, а також договором про споживчий кредит.
Отже, ЗУ "Про споживче кредитування" розмежовує оплатність та безоплатність надання інформації про кредит залежно від періодичності звернення споживача із запитом щодо надання такої інформації.
Верховний Суд у постанові від 06.11.2023 у справі №204/224/21 зазначив, що якщо в кредитному договорі банк не зазначив та не надав доказів наявності, переліку додаткових та супутніх банківських послуг кредитодавця та/або кредитного посередника, які пов`язані з отриманням, обслуговуванням і поверненням кредиту, які надаються позичальнику та за які банком встановлена щомісячна комісія за обслуговування кредиту (розрахунково-касове обслуговування), то положення кредитного договору щодо обов`язку позичальника щомісячно сплачувати плату за обслуговування кредиту (розрахунково-касове обслуговування) є нікчемними відповідно до частин першої та другої статті 11, частини п`ятої статті 12 Закону України "Про споживче кредитування".
Крім того, у постанові Великої Палати Верховного Суду від 13.07.2022 у справі №363/1834/17 зазначено, що банкам забороняється вимагати від клієнта придбання будь-яких товарів чи послуг від банку або від спорідненої чи пов`язаної особи банку як обов`язкову умову надання банківських послуг (частина третя статті 55 Закону № 2121-III), однією із яких є розміщення залучених у вклади (депозити), у тому числі на поточні рахунки, коштів та банківських металів від свого імені, на власних умовах та на власний ризик (пункт 3 частини третьої статті 47 цього Закону), зокрема надання споживчого кредиту. Тому банк не може стягувати з позичальника платежі за дії, які він вчиняє на власну користь (ведення кредитної справи, договору, розрахунок і облік заборгованості за кредитним договором тощо), чи за дії, які позичальник вчиняє на користь банку (наприклад, прийняття платежу від позичальника), чи за дії, що їх вчиняє банк або позичальник з метою встановлення, зміни, припинення правовідносин (укладення кредитного договору, внесення до нього змін тощо). Інакше кажучи, банк неповноважний стягувати з позичальника плату (комісію) за управління кредитом, адже такі дії не становлять банківську послугу, яку замовив позичальник (або супровідну до неї), а є наслідком реалізації прав та обов`язків банку за кредитним договором і відповідають економічним потребам лише самого банку.
Відповідно до ч. 5 ст. 12 ЗУ "Про споживче кредитування" умови договору про споживчий кредит, які обмежують права споживача порівняно з правами, встановленими цим законом, є нікчемним.
Виходячи зі змісту вказаних норм, надання грошових коштів за укладеним кредитним договором відповідно до ч. 1 ст. 1054 ЦК України є обов`язком банку, виконання такого обов`язку не може обумовлюватися будь-якою зустрічною оплатою з боку позичальника. Оскільки надання кредиту це обов`язок банку за кредитним договором, то така дія як надання фінансового інструменту чи моніторинг заборгованості за кредитом не є самостійною послугою, що замовляється та підлягає оплаті позичальником на користь банку. Оскільки надання фінансового інструменту є фактично наданням кредиту позичальнику, така операція, як і моніторинг заборгованості за кредитом, відповідає економічним потребам лише самого банку та здійснюється при реалізації прав і обов`язків за кредитним договором, тому такі дії банку не є послугами, що об`єктивно надаються клієнту-позичальнику.
Оскільки сплата позичальником винагороди за надання фінансового інструменту та винагороди за проведення додаткового моніторингу є платою за послуги, що супроводжують кредит у цьому випадку, тому пункти договору, які передбачають сплату такої винагороди є нікчемними, у зв`язку з чим підстави для нарахування банком комісії на підставі нікчемних умов договору є безпідставними і вказані кошти не підлягають сплаті позичальником.
Зазначені висновки викладені Верховним Судом у постанові від 07.06.2023 у справі № 686/14530/15.
Тобто, банком фактично встановлено плату позичальника за надання інформації щодо його кредиту, безоплатність надання якої прямо передбачена ч. 1 ст. 11 ЗУ "Про споживче кредитування", і вказану плату встановлено без уточнення систематичності запиту такої інформації споживачем.
Конституційний Суд України у рішенні у справі щодо офіційного тлумачення положень другого речення преамбули Закону України від 22 листопада 1996 року №543/96-В "Про відповідальність за несвоєчасне виконання грошових зобов`язань" від 11 липня 2013 року у справі №1-12/2013 зазначив, що з огляду на приписи ч. 4 ст. 42 Конституції України участь у договорі споживача як слабшої сторони, яка підлягає особливому правовому захисту у відповідних правовідносинах, звужує дію принципу рівності учасників цивільно-правових відносин та свободи договору, зокрема у договорах про надання споживчого кредиту.
Враховуючи те, що позивачем встановлено щомісячну плату за послуги банку, які за законом повинні надаватись безоплатно, Велика Палата у справі №496/3134/19 дійшла висновку про те, що положення пунктів кредитного договору щодо обов`язку позичальника сплачувати плату за обслуговування кредиту щомісячно в терміни та у розмірах, визначених графіком щомісячних платежів за кредитним договором, є нікчемними.
Враховуючи вищезазначене, позовні вимоги в цій частині задоволенню не підлягають.
Разом з тим, щодо стягнення штрафних санкцій у розмірі 8000 грн (за кредитним договором № 9319460 від 28.07.2025) та у розмірі 1600 грн (за кредитним договором №00-10531726 від 09.08.2025), суд зазначає, що п. 18 Перехідних та прикінцевих положень ЦК України вказує про те, що у період дії в Україні воєнного, надзвичайного стану та у тридцятиденний строк після його припинення або скасування у разі прострочення позичальником виконання грошового зобов`язання за договором, відповідно до якого позичальнику було надано кредит (позику) банком або іншим кредитодавцем (позикодавцем), позичальник звільняється від відповідальності, визначеної статтею 625 цього Кодексу, а також від обов`язку сплати на користь кредитодавця (позикодавця) неустойки (штрафу, пені) за таке прострочення. Установити, що неустойка (штраф, пеня) та інші платежі, сплата яких передбачена відповідними договорами, нараховані включно з 24 лютого 2022 року за прострочення виконання (невиконання, часткове виконання) за такими договорами, підлягають списанню кредитодавцем (позикодавцем). Вказана норма діє на час виникнення спору, а відтак, у стягненні з відповідача штрафних санкцій слід відмовити.
Відповідно до ст. 89 ЦПК України, суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності.
Статтею 81 ЦПК України передбачено, що кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень.
За таких обставин справи, суд всебічно та повно з`ясував обставини, на які посилався позивач як на підставу своїх вимог, оцінив докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів окремо кожного, а також достатність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності, дійшов висновку, що позовні вимоги підлягають задоволенню частково в загальному розмірі 11775,29 грн, тобто в частині суми тіла кредиту (6404 грн + 3872,46 грн) та 1498,83 грн – за відсотками, при цьому в частині відповідальності за порушення грошового зобов`язання - неустойка (8000 грн + 1600 грн) та комісії за обслуговування (2810 грн) - відмовлено.
Згідно зі ст. 141 ЦПК України, судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог.
Як вбачається з платіжної інструкції № 154344 від 14.04.2026 (а.с. 8), позивачем при зверненні до суду з позовом був сплачений судовий збір в розмірі 2662,40 грн. Виходячи з вищенаведеного, з відповідачки на користь позивача підлягає стягненню судовий збір у розмірі 11775,29/24185,29 грн*2662,40 = 1296,26 грн.
Керуючись ст.ст. 89, 141, 247, 263-265, 352, 354 ЦПК України, ст.ст. 6, 509, 512, 526, 536, 625, 626, 629, 638, 1050, 1054 ЦК України, суд
вирішив:
позов Товариства з обмеженою відповідальністю "Фінансова компанія "Європейська агенція з повернення боргів" (місцезнаходження: місто Бровари, вул. Лісова, будинок 2, код ЄДРПОУ: 35625014) до ОСОБА_1 (зареєстроване місце проживання: АДРЕСА_1 , РНОКПП: НОМЕР_2 ) про стягнення заборгованості - задовольнити частково.
Стягнути з ОСОБА_1 на користь Товариства з обмеженою відповідальністю "Фінансова компанія "Європейська агенція з повернення боргів" заборгованість за кредитними договорами № 9319460 від 28 липня 2025 року, № 00-10531726 від 09 серпня 2025 року в загальному розмірі 11775 (одинадцять тисяч сімсот сімдесят п`ять) гривень 29 копійок.
В іншій частині - відмовити.
Стягнути з ОСОБА_1 на користь Товариства з обмеженою відповідальністю "Фінансова компанія "Європейська агенція з повернення боргів" сплачений судовий збір у розмірі 1296 (одна тисяча двісті дев`яносто шість) гривень 26 копійок.

Заочне рішення може бути переглянуте судом, що його ухвалив, за письмовою заявою відповідача, яку він може подати протягом тридцяти днів з дня його проголошення. Учасник справи, якому повне заочне рішення суду не було вручене у день його проголошення, має право на поновлення пропущеного строку на подання заяви про його перегляд - якщо така заява подана протягом двадцяти днів з дня вручення йому повного заочного рішення суду.
Позивач має право оскаржити заочне рішення шляхом подання апеляційної скарги протягом тридцяти днів з дня його проголошення до Дніпровського апеляційного. Заочне рішення набирає законної сили, якщо протягом встановлених строків, не подані заява про перегляд заочного рішення або апеляційна скарга, або якщо рішення залишено в силі за результатами апеляційного розгляду справи.
Дата складення повного судового рішення – 22.06.2026.

Суддя М.В. Панчук