ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД ВОЛИНСЬКОЇ ОБЛАСТІ
пр. Волі, 54а, м. Луцьк, 43010, тел./факс 72-41-10
E-mail: inbox@vl.arbitr.gov.ua Код ЄДРПОУ 03499885

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ
РІШЕННЯ
 06 травня 2026 року 	Справа № 903/106/26	

Господарський суд Волинської області у складі судді Дем`як В.М., за участі секретаря судового засідання Назарова Н.В., розглянувши справу
за позовом: Заступника керівника Луцької окружної прокуратури в інтересах держави в особі Підгайцівської сільської ради
до відповідача: Товариства з обмеженою відповідальністю “ГІГАДЖОУЛЬ”
про розірвання договору оренди землі та повернення земельної ділянки

Представники сторін:
від позивача: не прибув;
від відповідача: не прибув;
від прокуратури: Скучинський Леонід Євгенійович;

Встановив: Заступника керівника Луцької окружної прокуратури в інтересах держави в особі Підгайцівської сільської ради звернувся до Господарського суду Волинської області з позовом до Товариства з обмеженою відповідальністю “ГІГАДЖОУЛЬ” та просить суд:
- розірвати договір оренди землі від 13.09.2023, укладений між Підгайцівською сільською радою та Приватним підприємством “Гігаджоуль” (правонаступник прав та обов`язків – Товариство з обмеженою відповідальністю “Гігаджоуль”), зареєстрований у Державному реєстрі речових прав на нерухоме майно 18.09.2023, номер запису про інше речове право 51796313, предметом якого є земельна ділянка з кадастровим номером 0721888000:03:003:0001 площею 17,9 га;
- зобов`язати Товариство з обмеженою відповідальністю “Гігаджоуль” повернути Підгайцівській сільській раді земельну ділянку з кадастровим номером 0721888000:03:003:0001 площею 17,9 га, яка розташована в селі Пальче Луцького району Волинської області на території Підгайцівської сільської ради.
В обґрунтування позовних вимог прокурор зазначає, що відповідач в порушення договірних зобов`язань тривалий час не здійснює обов`язок щодо сплати орендної плати за користування земельною ділянкою, що є підставою для розірвання спірних договорів оренди землі на підставі пункту “д” частини першої статті 141 Земельного Кодексу України та повернення земельних ділянок орендодавцю згідно статті 34 Закону України “Про оренду землі”.
Ухвалою суду від 10.02.2026 прийнято позовну заяву до розгляду та відкрито провадження у справі за правилами загального позовного провадження, підготовче засідання призначено на 25.02.2026.
Ухвалою суду від 25.02.2026 відкладено підготовче засідання на 25.03.2026.
Ухвалою суду від 25.03.2026 закрито підготовче провадження та призначено справу до судового розгляду по суті на 20.04.2026.
Ухвалою суду від 20.04.2026 судове засідання відкладено на 11.05.2025.
Представник позивача в судове засідання не прибув, причини неявки суд не повідомив, хоча належним чином був повідомлений про час та дату судового засідання, що підтверджується довідкою про доставку електронного листа від 21.04.2026. 
Представник відповідача в судове засідання не прибув, через систему «Електронний суд» подав додаткові пояснення у справі за вх.№01-87/2551/26 від 06.05.2026 у яких вказує, що 27.04.2026 сплачено кошти у розмірі 100 000 грн. на рахунок ДПС Волинської області ГУК у Волинській області, Казначейство України за оренду земельної ділянки в с. Пальче у ТГ «Підгайці» , а тому просить суд не розривати даний договір оренди земельної ділянки. 
Прокурор в судовому засіданні просить суд задоволити позов в повному об`ємі з підстав викладених у позовній заяві.
Стаття 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод гарантує кожному при вирішенні питання щодо його цивільних прав та обов`язків право на справедливий судовий розгляд упродовж розумного строку.
Частинами ч.ч. 1, 2, 3 ст.13 ГПК України встановлено, що судочинство у господарських судах здійснюється на засадах змагальності сторін. Учасники справи мають рівні права щодо здійснення всіх процесуальних прав та обов`язків, передбачених цим Кодексом. Кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених законом.
Принцип рівності сторін у процесі вимагає, щоб кожній стороні надавалася розумна можливість представляти справу в таких умовах, які не ставлять цю сторону у суттєво невигідне становище відносно другої сторони (п.87 Рішення Європейського суду з прав людини у справі "Салов проти України" від 06.09.2005).
У Рішенні Європейського суду з прав людини у справі "Надточий проти України" від 15.05.2008 зазначено, що принцип рівності сторін передбачає, що кожна сторона повинна мати розумну можливість представляти свою сторону в умовах, які не ставлять її в суттєво менш сприятливе становище в порівнянні з опонентом.
Змагальність означає таку побудову судового процесу, яка дозволяє всім особам - учасникам певної справи відстоювати свої права та законні інтереси, свою позицію у справі.
Принцип змагальності є процесуальною гарантією всебічного, повного та об`єктивного з`ясування судом обставин справи, ухвалення законного, обґрунтованого і справедливого рішення у справі.
Враховуючи вищевикладене, суд дійшов до висновку, що наявні у матеріалах справи документи достатні для прийняття повного та обґрунтованого судового рішення у відповідності до ст. 240 Господарського процесуального кодексу України, а неявка представників позивача та відповідачів не перешкоджає вирішенню справи по суті за наявними в ній матеріалами.
Щодо підстав здійснення прокуратурою представницьких функцій у спірних правовідносинах.
Відповідно до ст. 131-1 Конституції України на органи прокуратури покладено функцію представництва інтересів держави в суді у виключних випадках і в порядку, що визначені законом.
Відповідно до ч. 3 ст. 23 Закону "Про прокуратуру" прокурор здійснює представництво в суді законних інтересів держави у разі порушення або загрози порушення інтересів держави, якщо захист цих інтересів не здійснює або неналежним чином здійснює орган державної влади, орган місцевого самоврядування чи інший суб`єкт владних повноважень, до компетенції якого віднесені відповідні повноваження, а також у разі відсутності такого органу.
Згідно з ч. 4 ст. 23 Закону "Про прокуратуру" наявність підстав для представництва має бути обґрунтована прокурором у суді.
Прокурор здійснює представництво інтересів громадянина або держави в суді виключно після підтвердження судом підстав для представництва.
Відповідно до ч. 4 ст. 53 ГПК прокурор, який звертається до суду в інтересах держави, в позовній чи іншій заяві, скарзі обґрунтовує: 1) в чому полягає порушення інтересів держави, 2) необхідність їх захисту, 3) визначені законом підстави для звернення до суду прокурора, а також зазначає 4) орган, уповноважений державою здійснювати відповідні функції у спірних правовідносинах. Невиконання цих вимог має наслідком застосування положень, передбачених статтею 174 цього Кодексу.
З системного аналізу вказаних правових норм вбачається, що виключними випадками, за яких прокурор може здійснювати представництво інтересів держави в суді, є порушення або загроза порушення інтересів держави. Ключовим для застосування цієї норми є поняття "інтерес держави".
Інтереси держави можуть збігатися повністю, частково або не збігатися зовсім з інтересами державних органів, державних підприємств та організацій чи з інтересами господарських товариств з часткою державної власності у статутному фонді. Проте, держава може вбачати свої інтереси не тільки в їх діяльності, але й в діяльності приватних підприємств, товариств.
З урахуванням того, що "інтереси держави" є оціночним поняттям, прокурор чи його заступник у кожному конкретному випадку самостійно визначає з посиланням на законодавство, на підставі якого подається позов, в чому саме відбулося чи може відбутися порушення матеріальних або інших інтересів держави, обґрунтовує у позовній заяві необхідність їх захисту та зазначає орган, уповноважений державою здійснювати відповідні функції у спірних відносинах.
Отже, "інтереси держави" охоплюють широке і водночас чітко не визначене коло законних інтересів, які не піддаються точній класифікації, а тому їх наявність повинна бути предметом самостійної оцінки суду у кожному конкретному випадку звернення прокурора з позовом (аналогічна позиція викладена у постанові Верховного Суду від 25.04.2018 зі справи № 806/1000/17).
Статтями 14 Конституції України та 373 Цивільного кодексу України встановлено, що земля є основним національним багатством, що перебуває під особливою охороною держави. 
Згідно статті 2 Закону України «Про охорону земель » визначено, що об`єктом особливої охорони держави є всі землі в межах території України. 
Статтею 16 Закону України «Про місцеве самоврядування» визначено, що матеріальною і фінансовою основою місцевого самоврядування є рухоме і нерухоме майно, доходи місцевих бюджетів, інші кошти, земля, природні ресурси, що є у комунальній власності територіальних громад сіл, селищ, міст, районів у містах, а також об`єкти їхньої спільної власності, що перебувають в управлінні районних і обласних рад. 
Відповідач порушує норми земельного законодавства, а також умови договору оренди землі, що призводить до відсутності надходжень до бюджету орендної плати за спірну земельну ділянку та неможливості реалізації соціально економічних і культурних програм територіальних громад відповідного рівня. 
Наявність існуючого договору оренди між Підгайцівською сільською радою та ТзОВ «Гігаджоуль» перешкоджає вільному розпорядженню зазначеною земельною ділянкою та укладенню договору оренди з іншими платоспроможними землекористувачами. 
Відтак, несвоєчасне внесення орендної плати створює перешкоди з використання фінансових ресурсів, необхідних для забезпечення функцій та повноважень органу місцевого самоврядування, реалізації програм соціально економічного розвитку, чим суттєво зачіпаються інтереси держави.
Отже, правовідносини із використання земель становлять суспільний інтерес, а несплата коштів за використання земельної ділянки такому суспільному інтересу не відповідає. 
Зі змісту положень ч. 4 ст. 53 ГПК України, ч. 3 ст. 23 Закону України «Про прокуратуру» вбачається, що прокурор, звертаючись до суду з позовною заявою в інтересах держави, зазначає орган, уповноважений державою здійснювати відповідні функції у спірних правовідносинах, яким не здійснюється або неналежним чином здійснюється захист цих інтересів. 
Згідно ст.13 Конституції України, земля, її надра, атмосферне повітря, водні та інші природні ресурси, які знаходяться в межах території України, є об`єктами права власності Українського народу. Від імені Українського народу права власника здійснюють органи державної влади та органи місцевого самоврядування в межах, визначених цією Конституцією. 
Статтею 324 ЦК України передбачено, що від імені Українського народу права власника здійснюють органи державної влади та органи місцевого самоврядування в межах, встановлених Конституцією України. 
До повноважень сільських рад у галузі земельних відносин, відповідно до ст. ст. 83, 122 Земельного кодексу України Земельного кодексу України, ст. 26 Закону України «Про місцеве самоврядування в Україні», належить розпорядження землями комунальної власності в межах, визначених Земельним кодексом України. Сільські ради на їхній території передають земельні ділянки у власність або у користування із земель комунальної власності відповідних територіальних громад для всіх потреб. 
Отже, належним власником (розпорядником) спірної земельної ділянки є Підгайцівська сільська рада. 
Згідно з правовою позицією Верховного Суду, висловленою в ухвалі від 10.07.2018 у справі №812/1689/16, постанові від 20.09.2018 у справі №924/1237/17, «не здійснення захисту» виявляється в усвідомленій пасивній поведінці уповноваженого суб`єкта владних повноважень - він усвідомлює порушення інтересів держави, має відповідні повноваження для їх захисту, але всупереч цим інтересам за захистом до суду не звертається.
Згідно ст. 172 ЦК України територіальні громади набувають і здійснюють цивільні права та обов`язки через органи місцевого самоврядування у межах їхньої компетенції, встановленої законом.
Згідно зі ст.ст. 15, 16 Цивільного кодексу України кожна особа має право на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання, у тому числі шляхом звернення до суду. 
Статтею 17 Цивільного кодексу України передбачено, що орган місцевого самоврядування здійснює захист цивільних прав та інтересів у межах, на підставах та у спосіб, що встановлені Конституцією України та законом. Рішення, прийняте зазначеними органами щодо захисту цивільних прав та інтересів, не є перешкодою для звернення за їх захистом до суду.
Відповідно до ст.ст. 319, 386 ЦК України власник володіє, користується, розпоряджається своїм майном на власний розсуд. Усім власникам забезпечуються рівні умови здійснення своїх прав. Держава забезпечує рівний захист прав усіх суб`єктів права власності. Власник, який має підстави передбачати можливість порушення свого права власності іншою особою, може звернутися до суду з вимогою про заборону вчинення нею дій, які можуть порушити його право, або з вимогою про вчинення певних дій для запобігання такому порушенню. 
Враховуючи викладене, Підгайцівська сільська рада має право звернутися до суду за захистом порушеного права як власник та розпорядник земель комунальної власності на території ради.
З матеріалів справи слідує, що Підгайцівська сільська рада проінформована про те, що за спірним договором упродовж 2023-2025 років ТзОВ «Гігаджоуль» періодично допускає не сплату орендної плати, внаслідок чого наявна заборгованість з орендної плати за землю.
Враховуючи свої повноваження, Підгайцівська сільська рада могла вжити заходів стягнення вказаних коштів, дострокового розірвання договору оренди та повернення земельної ділянки. Натомість, органом місцевого самоврядування відповідних заходів до припинення порушення законодавства не вжито, у відповідь на запити Луцької окружної прокуратури Підгайцівська сільська рада вказала лише про скерування листів-претензій до боржника, однак відповіді на них не надійшли.
Зі змісту зазначених претензій слідує, що Підгайцівська сільська рада ще з 01.08.2025 (дати скерування першої претензії) знала про порушення орендарем умов договору оренди землі.
Водночас, Підгайцівська сільська рада не спростувала тверджень прокурора про порушення інтересів держави, а листом від 27.01.2026 № 141/3-2/2-26 висловила позицію, що не заперечує представництво окружною прокуратурою інтересів органу місцевого самоврядування, мотивуючи це обмеженим фінансуванням, зокрема і щодо сплати судового збору при пред`явленні позовів до суду, у період дії військового стану на території України.
Окрім того, у постанові Верховного Суду від 26.07.2018 у справі № 926/1111/15 вказано, що прокурор, встановивши не усунуті порушення інтересів держави, має не тільки законне право, а й обов`язок здійснити захист. 
На виконання вимог ст. 23 Закону України «Про прокуратуру» Луцька окружна прокуратура листом від 28.01.2026 за № 53-585вих-26 повідомила позивача щодо звернення до суду в його інтересах із позовом.
Отже, нездійснення Підгайцівською сільською радою захисту інтересів держави, яке проявляється в усвідомленій пасивній поведінці уповноваженого суб`єкта владних повноважень – він обізнаний про порушення інтересів держави, має відповідні повноваження для їх захисту, але всупереч цим інтересам за захистом до суду не звертається, що беззаперечно свідчить про бездіяльність органу уповноваженого державою на виконання відповідних функцій у спірних правовідносинах, а тому наявні підстави для звернення прокурора до суду з відповідним позовом в інтересах держави в особі Підгайцівської сільської ради. 
Дослідивши наявні в матеріалах справи докази, всебічно і повно з`ясувавши всі фактичні дані, на яких ґрунтується позов, об`єктивно оцінивши докази, які мають значення для розгляду справи і вирішення спору по суті, суд, встановив:
13.09.2023 на підставі п. 1.1. рішення восьмого скликання Підгайцівської сільської ради №22/14 від 04.11.2022 «Про оренду» між орендодавцем/Підгайцівською сільською радою та орендарем/ПП «Гігаджоуль» укладено договір оренди землі відповідно до умов якого визначено, що орендодавець/Підгайцівська сільська рада надає, а орендар/ПП «Гігаджоуль» приймає у строкове платне користування земельну ділянку з кадастровим номером 0721888000:03:003:0001 площею 17,9 га для розміщення, експлуатації основних підсобних і допоміжних будівель та споруд підприємств переробної, машинобудівної та іншої промисловості (для нового будівництва сучасного комплексу з переробки та утилізації твердих побутових відходів), що розташована в с. Пальче, Луцького району на території Підгайцівської сільської ради. (а.с. 10-18)
Відповідно до пунктів 3 договору визначено, що в оренду передається земельна ділянка загальною площею 17,9 га.
Пунктом 3 договору передбачено, що на земельній ділянці відсутні об`єкти нерухомого майна, а також інші об`єкти інфраструктури.
Згідно п. 4, 7 договору визначено, що нормативна грошова оцінка земельної ділянки на дату укладення договору становить 17 938 180,70 грн., договір укладено строком на 49 років. Після закінчення строку дії договору орендар має переважне право поновити його на новий строк. У цьому разі орендар повинен не пізніше ніж за 30 днів до закінчення строку дії договору повідомити письмово орендодавця про намір продовжити його дію.
Пунктами 8, 10 договору передбачено, що орендна плата вноситься орендарем у формі та розмірі 3% річних від нормативної грошової оцінки, що становить 538145,42 грн. на рік. Орендна плата вноситься у такі строки: 1) перший рік у тридцятиденний строк після реєстрації договору оренди – поквартально у наступні числа: - до 10 жовтня 2023 року за четвертий квартал 2023 року, до 10 січня за перший квартал 2024 року, до 10 квітня за другий квартал 2024 року, до 10 липня за третій квартал 2024 року, до 10 жовтня за четвертий квартал 2024 року. Ці оплати на наступні 48 років будуть здійснюватись відповідно до вищенаведених графіків оплати. 
Орендодавець в особі Підгайцівської сільської ради вправі вимагати від орендаря своєчасного внесення орендної плати за земельну ділянку, що визначено п. 23 Договору. 
У свою чергу серед обов`язків Орендаря, визначених п. 26 Договору, передбачено своєчасно та в повному обсязі сплачувати орендну плату за земельну ділянку.
За невиконання або неналежне виконання договору сторони несуть відповідальність відповідно до чинного законодавства та цього договору (п. 37 Договору). 
Дія договору припиняється шляхом його розірвання за рішенням суду на вимогу однієї зі сторін унаслідок невиконання другою стороною обов`язків, передбачених договором, та внаслідок випадкового знищення, пошкодження орендованої земельної ділянки, яке істотно перешкоджає її використанню, а також з інших підстав, визначених законом (п. 34 Договору). 
Згідно відомостей Державного реєстру речових прав на нерухоме майно - 27.01.2023 слідує, що:
-внесено відомості про затвердження проекту землеустрою щодо відведення земельної ділянки комунальної власності Підгайцівської сільської ради, серія та номер:19/11, виданий 04.08.2022, видавник Підгайцівська сільська рада Луцького району Волинської області, відомості з ДЗК серія та номер 572774089, виданий 06.09.2022, видавник: Державний земельний кадастр. 
- внесено відомості про укладення договору оренди землі, номер запису про інше речове право 51796313. Рішення органу місцевого самоврядування щодо об`єкта речового права, серія та номер: 22/14, виданий 04.11.2022, видавник: Підгайцівська сільська рада Луцького району Волинської області , договір оренди землі, серія та номер: б/н, виданий 13.09.2023, видавник Підгайцівська сільська рада та ПП «Гігаджоуль». (а.с. 19-20)
Відповідно до відомостей Єдиного державного реєстру юридичних осіб, фізичних осіб-підприємців та громадських формувань Приватне підприємство «Гігаджоуль» (ЄДРПОУ 36248805) 14.01.2026 припинене в результаті реорганізації шляхом перетворення у Товариство з обмеженою відповідальністю «Гігаджоуль» (ЄДРПОУ 36248805). Відповідно, датою реєстрації ТзОВ «Гігаджоуль» є 14.01.2026. 
Відповідно до передавального акта, затвердженого рішенням власника ПП «Гігаджоуль» від 24.11.2025 № 2, до новостворюваної юридичної особи – ТзОВ «Гігаджоуль», правонаступника ПП «Гігаджоуль», переходить усе майно, усі права юридичної особи, що припиняється шляхом перетворення.
Отже, ТзОВ «Гігаджоуль» є правонаступником ПП «Гігаджоуль», до якого перейшли усі права і обов`язки підприємства, в тому числі й за договором оренди землі від 13.09.2023.
Згідно листа від 14.01.2026 за № 319/5/03-20-13-04-05 Головне управління ДПС у Волинській області повідомило про те, що станом на 13.01.2026 за даними інформаційно-комунікаційної системи органів ДПС «Податковий блок» за ПП «Гігаджоуль» (ЄДРПОУ 36248805) обліковується податковий борг по орендній платі з юридичних осіб в сумі 629783,90 грн. в підтвердження долучив помісячний розрахунок нарахованих та сплачених сум з орендної плати за землю за 2023-2025 відповідно до якого прослідкувується систематичність несплати ПП «Гігаджоуль» коштів до бюджету Підгайцівської територіальної громади. (а.с. 33-34)
Отже, борг з орендної плати у боржника виник внаслідок самостійно задекларованих сум і не сплачувався протягом 90 календарних днів, наступних за останнім днем граничного строку узгодженого грошового зобов`язання, контролюючим органом прийнято рішення про стягнення коштів платника податків з рахунків у банках у рахунок погашення податкового боргу від 29.12.2025 на суму боргу 242 730,10 гривень. 
Крім того, матеріалами справи підтверджується ГУ ДПС у Волинській області вживались заходи щодо стягнення з ТзОВ «Гігаджоуль» податкового боргу шляхом пред`явлення відповідних позовів до Львівського окружного адміністративного суду. 
Рішеннями Львівського окружного адміністративного суду від 31.03.2025 у справі № 308/2760/25 та від 30.05.2025 у справі №380/8380/25 судом задоволено позови ГУ ДПС у Волинській області до ТзОВ «Гігаджоуль» про стягнення податкового боргу в сумах 63 827,92 грн., та 155 668,84 грн. (а.с. 35-39)
Преюдиціальність - це обов`язковість фактів, установлених судовим рішенням, що набрало законної сили в одній справі для суду при розгляді інших справ. Преюдиціально встановлені факти не підлягають доказуванню, оскільки вони вже встановлені у рішенні суду і немає необхідності встановлювати їх знову, тобто піддавати сумніву істинність і стабільність судового акта, який вступив у законну силу. Суть преюдиції полягає в неприпустимості повторного розгляду судом одного й того ж питання між тими ж сторонами.
Преюдиційність ґрунтується на правовій властивості законної сили судового рішення і визначається його суб`єктивними і об`єктивними межами, за якими сторони та інші особи, які брали участь у справі, а також їх правонаступники не можуть знову оспорювати в іншому процесі встановлені судовим рішення у такій справі правовідносини.
Суб`єктивними межами є те, що у двох справах беруть участь одні й ті самі особи чи їх правонаступники, чи хоча б одна особа, щодо якої встановлено ці обставини. Об`єктивні межі стосуються обставин, встановлених рішенням суду.
Преюдиційні обставини не потребують доказування, якщо одночасно виконуються такі умови: обставина встановлена судовим рішення; судове рішення набрало законної сили; у справі беруть участь ті самі особи, які брали участь у попередній справі, чи хоча б одна особа, щодо якої встановлено ці обставини.
Не потребують доказування обставини, встановлені рішення суду, тобто ті обставини, щодо яких мав місце спір і які були предметом судового розгляду. Не має преюдиційного значення оцінка судом конкретних обставин справи, які сторонами не оспорювалися, мотиви судового рішення, правова кваліфікація спірних відносин. Преюдиційне значення можуть мати ті факти, щодо наявності або відсутності яких виник спір, і які, зокрема зазначені у резолютивній частині рішення.
Преюдиціальне значення у справі надається обставинам, встановленим судовими рішеннями, а не правовій оцінці таких обставин, здійсненій іншим судом. Преюдицію утворюють виключно ті обставини, які безпосередньо досліджувались і встановлювались судом, що знайшло своє відображення в мотивувальній частині судового рішення. Преюдиціальні факти відрізняються від оцінки іншим судом обставин справи. Подібний висновок викладений у постановах Великої Палати Верховного Суду від 23.11.2021 у справі № 359/3373/16-ц, від 02.11.2021 у справі № 917/1338/18, від 03.07.2018 у справі № 917/1345/17.
Разом з тим, ГУ ДПС у Волинській області листом від 14.01.2026 № 319/5/03-20-13 04-05 повідомлено окружну прокуратуру про те, що станом на 09.01.2026 передано до відділу супроводження щодо банкрутства та стягнення заборгованості щодо стягнення податкового боргу з рахунків боржника на суму 259 031,86 гривень. 
З метою досудового врегулювання спору щодо сплати заборгованості позивач/Підгайцівська сільська рада звернулась з претензіями від 31.12.2025 за № 2128/3-2/2-25 та від 01.08.2025 за № 1237/3-3/2-25 до орендаря - ТзОВ «Гігаджоуль» у яких вказала про порушення умов договору оренди землі від 13.09.2023 щодо несплати орендної плати за 1, 2 квартали 2025 року (претензія від 01.08.2025) та за 1-4 квартали 2025 року (претензія від 31.12.2025). (а.с. 41-43) Однак, останні залишені без належного реагування. 
Між тим, згідно інформації Підгайцівської сільської ради також встановлено, що станом на 26.01.2026 від ПП «Гігаджоуль» на рахунок Підгайцівської сільської ради надійшли кошти в сумі 15200,00 грн. з призначенням «стягнення боргу, рішення суду від 30.05.2025 №380/8380/25», тобто примусове стягнення коштів з рахунків боржника на виконання рішення суду в адміністративній справі. (а.с. 41)
Крім того, судом встановлено, що в процесі розгляду справи в Господарському суді Волинської області згідно платіжних інструкцій за №133 від 20.04.2026, №134 від 27.04.2026 ТзОВ «Гігаджоуль» сплатив Підгайцівській сільській раді орендну плату згідно договору від 13.09.2023 на загальну суму 100 000 грн. 
Однак, враховуючи вище викладене, прокурор доводить, що відповідач в порушення договірних зобов`язань тривалий час, а саме 2023-2025 не здійснював обов`язок щодо сплати орендної плати за користування земельною ділянкою, а відтак звернувся з позовними вимогами до суду про розірвання договору оренди землі від 13.09.2023 на підставі пункту “д” частини першої статті 141 Земельного Кодексу України та повернення земельної ділянки орендодавцю згідно статті 34 Закону України “Про оренду землі”.
Відповідач у відзиві за вх.№01-87/1604/26 від 24.03.2026 просить суд не розривати договір оренди земельної ділянки, оскільки найближчий часом місяця поточного року має намір розпочинати вести господарську діяльність товариством, та долучив докази оплати заборгованості по орендній платі. Разом з тим, доводить, що залишок суми заборгованості по орендній платі буде оплачений ТзОВ «Гігаджоуль» та просить надати термін у 8 тижнів для повного врегулювання даного питання.
Надаючи правову оцінку даним спірним правовідносинам, суд виходив із такого.
Відповідно до ст.11 Цивільного кодексу України обов`язки суб`єктів господарювання виникають з угод, передбачених законом, а також з угод, непередбачених законом, але таких які йому не суперечать.
Суд встановив, що в даному випадку, відносини між сторонами носять договірний характер, укладений між останніми договір оренди землі від 13.09.2023 предметом судових розглядів не виступав, недійсним судом не визнавався, сторонами розірваний чи змінений не був.
Частиною 1 статті 2 Закону України "Про оренду землі" передбачено, що відносини, пов`язані з орендою землі, регулюються ЗК України, ЦК України, цим Законом, законами України, іншими нормативно-правовими актами, прийнятими відповідно до них, а також договором оренди землі.
За приписами статті 1 Закону України "Про оренду землі", яка кореспондується з положеннями частини 1 статті 93 ЗК України, орендою землі є засноване на договорі строкове платне володіння і користування земельною ділянкою, необхідною орендареві для проведення підприємницької та інших видів діяльності.
Відповідно до ст. 13 Закону України "Про оренду землі" договір оренди землі - це договір, за яким орендодавець зобов`язаний за плату передати орендареві земельну ділянку у володіння і користування на певний строк, а орендар зобов`язаний використовувати земельну ділянку відповідно до умов договору та вимог земельного законодавства.
Пунктом 3 частини 1 статті 15 Закону України "Про оренду землі" істотними умовами договору оренди землі є, зокрема, орендна плата із зазначенням її розміру, індексації, форм платежу, строків, порядку її внесення і перегляду та відповідальності за її несплату.
Згідно ч.ч. 1, 2 ст. 21 Закону України Про оренду землі орендна плата за землю - це платіж, який орендар вносить орендодавцеві за користування земельною ділянкою, згідно договору оренди землі. Розмір, умови і строки внесення орендної плати за землю встановлюються за згодою сторін у договорі оренди (крім строків внесення орендної плати за земельні ділянки державної та комунальної власності, які встановлюються відповідно до Податкового кодексу України).
Відповідно до ст. 525, 526 ЦК України не допускається одностороння відмова від виконання зобов`язань. 
Частиною 1 ст. 96 ЗК України передбачено, що землекористувачі зобов`язані: забезпечувати використання землі за цільовим призначенням та за свій рахунок приводити її у попередній стан у разі незаконної зміни її рельєфу, за винятком випадків незаконної зміни рельєфу не власником такої земельної ділянки; додержуватися вимог законодавства про охорону довкілля; своєчасно сплачувати земельний податок або орендну плату; не порушувати прав власників суміжних земельних ділянок та землекористувачів; підвищувати родючість ґрунтів та зберігати інші корисні властивості землі; своєчасно надавати відповідним органам виконавчої влади та органам місцевого самоврядування дані про стан і використання земель та інших природних ресурсів у порядку, встановленому законом; дотримуватися правил добросусідства та обмежень, пов`язаних з встановленням земельних сервітутів та охоронних зон; зберігати геодезичні знаки, протиерозійні споруди, мережі зрошувальних і осушувальних систем; не допускати випалювання сухої рослинності або її залишків з порушенням порядку, встановленого центральним органом виконавчої влади, що забезпечує формування державної політики у сфері охорони навколишнього природного середовища; обкошувати (з прибиранням скошеного) та оборювати земельні ділянки, прилеглі до торфовищ, полезахисних лісових смуг, луків, пасовищ, ділянок із степовою, водно-болотною та іншою природною рослинністю, у смугах відведення автомобільних доріг і залізниць.
Статтею 526 ЦК України передбачено, що зобов`язання повинні виконуватись належним чином, відповідно до умов договору.
Згідно ст.ст. 628, 629 ЦК України зміст договору становлять умови (пункти), визначені на розсуд сторін і погоджені ними, та умови, які є обов`язковими відповідно до актів цивільного законодавства.
Договір є обов`язковим для виконання сторонами.
У відповідності до п. 2 ч. 1 ст. 24 Закону України "Про оренду землі" орендодавець має право вимагати від орендаря, зокрема, своєчасного внесення орендної плати за земельну ділянку, а в разі оренди землі в комплексі з розташованим на ній водним об`єктом - також орендної плати за водний об`єкт.
Системний аналіз норм законодавства України дає підстави для висновку про те, що орендна плата за земельну ділянку, яка перебуває в державній або в комунальній власності, мас подвійну правову природу, оскільки, з одного боку, є передбаченим договором оренди землі платежем, який орендар вносить орендодавцеві за користування земельною ділянкою (ч. 1 ст. 21 Закону України Про оренду землі, п.п. 14.1.136 п. 14.1 ст. 14 ПК кодексу України, з іншого - є однією з форм плати за землю як загальнодержавного податку нарівні із земельним податком (п.п. 14.1.147 п. 14.1 ст. 14 ПК України).
Відповідно до п.269.1 ст. 269 ПК України платниками податку є, зокрема, землекористувачі. Останні ж, як визначає зміст п.п. 14.1.73 п. 14.1 ст. 14 цього Кодексу, це особи, яким, зокрема, на умовах оренди надані у користування земельні ділянки державної та комунальної власності.
Отже, Податковий кодекс України визначив обов`язок орендаря сплачувати земельний податок у формі орендної плати (висновок Верховного Суду України у постанові від 02.12.2014 в адміністративній справі 21-274а14, №42010791).
Разом з тим, підставою для нарахування орендної плати за земельну ділянку є саме договір оренди такої земельної ділянки (ч. 2 ст. 21 Закону України Про оренду землі, п. 288.1 ст. 288 ПК України). У зв`язку з цим та оскільки орендну плату за землю орендар вносить орендодавцеві (ст. 21 Закону України Про оренду землі, ст. 288 ПК України), то право на стягнення заборгованості з орендної плати має орендодавець шляхом звернення до відповідного господарського суду в установленому ГПК порядку.
Відповідно до ч. 1 ст. 32 зазначеного Закону на вимогу однієї із сторін договір оренди землі може бути достроково розірваний за рішенням суду в разі невиконання сторонами обов`язків, передбачених ст. ст. 24 і 25 цього Закону та умовами договору, а також на підставах, визначених Земельного кодексу України та іншими законами України.
Згідно із п. д ч. 1 ст. 141 ЗК України підставою для припинення права користування земельною ділянкою є систематична несплата орендної плати.
Відповідно до ст. 651 ЦК України зміна або розірвання договору допускається лише за згодою сторін, якщо інше не встановлено договором або законом. Договір може бути змінено або розірвано за рішенням суду на вимогу однієї із сторін у разі істотного порушення договору другою стороною та в інших випадках, встановлених договором або законом. Істотним є таке порушення стороною договору, коли внаслідок завданої цим шкоди друга сторона значною мірою позбавляється того, на що вона розраховувала при укладенні договору.
Відтак, факт систематичного порушення умов договору оренди земельної ділянки щодо не сплати орендної плати є істотним порушенням та вагомою підставою для розірвання такого договору про що й свідчить усталена судова практика Верховного Суду із застосуванням такого правового наслідку як розірвання договору судом саме з підстави істотності допущеного порушення договору, що відповідає загальним засадам цивільного законодавства.
Водночас, у постанові від 20.11.2024 у справі № 918/391/23 Велика Палата Верховного Суду відступила від висновку, викладеного в її постанові від 27.11.2018 року у справі № 912/1385/17, шляхом його конкретизації та зазначення, що:- пункт «д» частини першої статті 141 ЗК України як спеціальна норма права передбачає самостійну і достатню підставу для розірвання договору оренди землі у разі систематичної повної несплати орендної плати. У цьому випадку немає потреби оцінювати істотність порушення та застосовувати загальне правило, передбачене в частині другій статті 651 ЦК України, оскільки законодавство передбачає додаткову (до загальних) підставу розірвання договору оренди землі;- якщо орендар допустив часткову несплату (недоплату) орендної плати, то застосуванню підлягає загальне правило частини другої статті 651 ЦК України, а не припис пункту «д» частини першої статті 141 ЗК України. Якщо суд дійде висновку, що орендар істотно порушив умови договору та внаслідок часткової недоплати орендної плати орендодавець значною мірою був позбавлений того, на що розраховував, укладаючи такий договір, то такий договір має бути розірваний саме на підставі частини другої статті 651 ЦК України.
У постанові Верховного Суду від 06.03.2019 у справі №183/262/17 викладено висновок про застосування норм права згідно якого систематична сплата орендної плати не у повному обсязі, визначеному договором, тобто як невиконання, так і неналежне виконання умов договору, є підставою для розірвання такого договору, оскільки згідно зі ст. 526 ЦК України зобов`язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться.
Зміна або розірвання договору допускається лише за згодою сторін, якщо інше не встановлено договором або законом. Договір може бути змінено або розірвано за рішенням суду на вимогу однієї із сторін у разі істотного порушення договору другою стороною та в інших випадках, встановлених договором або законом.
Отже, якщо договором оренди передбачена сплата орендної плати щорічно, то систематичною може бути визнана несплата протягом 2 і більше років. Якщо сплата орендної плати передбачена щомісячно, то, відповідно, несплата протягом 2 і більше місяців може бути визнана систематичною.
Якщо ж має місце лише затримка виплати орендної плати - це не є підставою для розірвання договору оренди в судовому порядку.
Аналогічна практика викладена Верховним Судом України у постанові (справа №479/1073/18) від 31.07.2020.
Дія договору припиняється шляхом його розірвання за рішенням суду на вимогу однієї зі сторін унаслідок невиконання другою стороною обов`язків, передбачених договором, та внаслідок випадкового знищення, пошкодження орендованої земельної ділянки, яке істотно перешкоджає її використанню, а також з інших підстав, визначених законом (п. 34 Договору). 
Зазначене дає підстави для висновку, що вказані положення закону, які регулюють спірні відносини, вимагають саме систематичної (два та більше випадків) несплати орендної плати, передбаченої договором, як підстави для розірвання як договору оренди, так і договору суборенди земельної ділянки, тоді як разове порушення умов договору оренди у цій частині не вважається систематичним і не може бути підставою для його розірвання.
Отже, суд встановив, що заборгованість ПП «Гігаджоуль» з орендної плати відповідно до даних Головного управління ДПС у Волинській області станом на 13.01.2026 складає 629 783,90 грн., тобто орендодавець не отримує платежів за використання земельної ділянки протягом 2023-2025, враховуючи, що п. 8 договору оренди землі встановлено розмір орендної плати 538 145,42 грн. у рік.
Відтак, заборгованість є систематичною, оскільки повинна була вноситися щорічно, а згідно наявної інформації не вносилася у повному розмірі протягом 3 років.
У зв`язку із тим, що відповідачем постійно допускається заборгованість з орендної плати за землю, що є порушенням умов договору то відповідно до п. 34 договору це є підставою для припинення договору шляхом його розірвання за рішенням суду.
Неналежне виконання умов договору, а саме невиконання обов`язку зі сплати орендної плати є порушенням умов договору оренди земельної ділянки, яке дає право орендодавцю вимагати розірвання такого договору, незважаючи на те, чи виплачена у подальшому заборгованість, оскільки згідно зі статтею 526 ЦК України зобов`язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться (аналогічний висновок міститься у постановах Верховного Суду від 22.10.2019 у справі № 923/826/18 та від 24.10.2019 у справі № 243/322/17).
Виходячи з наведеного, суд дійшов висновку про те, що у зв`язку з невиконанням відповідачем зобов`язань за договором, позивач значною мірою позбавляється того, на що він розраховував при укладенні договору, тому позовна вимога про розірвання договору оренди землі від 13.09.2023 є обґрунтованою та такою, що підлягає задоволенню.
Статтею 34 Закону України "Про оренду землі" унормовано, що у разі припинення або розірвання договору оренди землі орендар зобов`язаний повернути орендодавцеві земельну ділянку на умовах, визначених договором.
У зв`язку із розірванням договору оренди землі від 13.09.2023 між Підгайцівською сільською радою та Товариством з обмеженою відповідальністю « Гігаджоуль», а відтак орендар зобов`язаний повернути її орендодавцю - Підгайцівській сільській раді.
Отже, суд дійшов висновку, що договір між Підгайцівською сільською радою та Приватним підприємством “Гігаджоуль” (правонаступник прав та обов`язків – Товариство з обмеженою відповідальністю “Гігаджоуль”), зареєстрований у Державному реєстрі речових прав на нерухоме майно 18.09.2023, номер запису про інше речове право 51796313 слід розірвати та зобов`язати Товариство з обмеженою відповідальністю “Гігаджоуль” предметом повернути Підгайцівській сільській раді земельну ділянку з кадастровим номером 0721888000:03:003:0001 площею 17,9 га, яка розташована в селі Пальче Луцького району Волинської області на території Підгайцівської сільської ради.
Разом з тим, відповідач у відзиві та у додаткових поясненнях просить суд відтермінувати сплату заборгованості з орендної плати терміном на 8 тижнів та в підтвердження долучив докази оплати заборгованості по орендним платежам в сумі 100 000 грн., у зв`язку з чим просить суд не розривати договір оренди земельної ділянки з огляду на наміри у найближчі місяці розпочати та вести господарську діяльність на ній. 
Однак, доводи відповідача не взято до уваги суду, оскільки позовні вимоги за позовною заявою у даній справі стосуються розірвання договору оренди земельної ділянки з кадастровим номером 0721888000:03:003:0001 площею 17,9 га, у зв`язку із систематичною несплатою відповідачем орендної плати за час її використання, а не стягнення заборгованості з орендної плати, а відтак відтермінування сплати боргу з орендної плати не є предметом спору та не має правового значення для вирішення даного спору по суті.
Відповідно до ч. 1 ст. 73 ГПК України, доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи.
Згідно ч. 1 ст. 74 ГПК України, кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень.
У відповідності до ст. 76 ГПК України, належними є докази, на підставі яких можна встановити обставини, які входять в предмет доказування. Суд не бере до розгляду докази, які не стосуються предмета доказування. Предметом доказування є обставини, які підтверджують заявлені вимоги чи заперечення або мають інше значення для розгляду справи і підлягають встановленню при ухваленні судового рішення.
Зі змісту ст. 77 ГПК України вбачається, що обставини, які відповідно до законодавства повинні бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватися іншими засобами доказування. Докази, одержані з порушенням закону, судом не приймаються.
Статтею 86 ГПК України встановлено, що суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів.
Жодні докази не мають для суду заздалегідь встановленої сили. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності.
Суд надає оцінку як зібраним у справі доказам в цілому, так і кожному доказу (групі однотипних доказів), який міститься у справі, мотивує відхилення або врахування кожного доказу (групи доказів).
Частинами 1, 2, 3 ст. 13 ГПК України встановлено, що судочинство у господарських судах здійснюється на засадах змагальності сторін. Учасники справи мають рівні права щодо здійснення всіх процесуальних прав та обов`язків, передбачених цим Кодексом. Кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених законом.
Принцип рівності сторін у процесі вимагає, щоб кожній стороні надавалася розумна можливість представляти справу в таких умовах, які не ставлять цю сторону у суттєво невигідне становище відносно другої сторони (п.87 Рішення Європейського суду з прав людини у справі "Салов проти України" від 06.09.2005р.).
У Рішенні Європейського суду з прав людини у справі "Надточий проти України" від 15.05.2008р. зазначено, що принцип рівності сторін передбачає, що кожна сторона повинна мати розумну можливість представляти свою сторону в умовах, які не ставлять її в суттєво менш сприятливе становище в порівнянні з опонентом.
Змагальність означає таку побудову судового процесу, яка дозволяє всім особам - учасникам певної справи відстоювати свої права та законні інтереси, свою позицію у справі.
Принцип змагальності є процесуальною гарантією всебічного, повного та об`єктивного з`ясування судом обставин справи, ухвалення законного, обґрунтованого і справедливого рішення у справі.
Відповідно до частини 1 статті 14 ГПК України, суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках. Збирання доказів у господарських справах не є обов`язком суду, крім випадків, встановлених цим Кодексом.
Відповідно до ст. 129 Господарського процесуального кодексу України судові витрати в сумі 5 342,80 грн. покладаються на відповідача.
Керуючись ст.ст. 13, 14, 73, 74, 75, 76-80, 123, 129, 232, 236-240 Господарського процесуального кодексу України, господарський суд,-
ВИРІШИВ:
1. Позов задоволити.
2. Розірвати договір оренди землі від 13.09.2023, укладений між Підгайцівською сільською радою та Приватним підприємством “Гігаджоуль” (правонаступник прав та обов`язків – Товариство з обмеженою відповідальністю “Гігаджоуль”), зареєстрований у Державному реєстрі речових прав на нерухоме майно 18.09.2023, номер запису про інше речове право 51796313, предметом якого є земельна ділянка з кадастровим номером 0721888000:03:003:0001 площею 17,9 га.
3. Зобов`язати Товариство з обмеженою відповідальністю “Гігаджоуль” (82400, Львівська обл., Стрийський район, м. Стрий, вул. Шашкевич М, 21, код ЄДРПОУ 36248805) повернути Підгайцівській сільській раді (45602, Волинська обл., Луцький р-н., с. Підгайці, вул. Шкільна, буд. 30, код ЄДРПОУ 04332331) земельну ділянку з кадастровим номером 0721888000:03:003:0001 площею 17,9 га, яка розташована в селі Пальче Луцького району Волинської області на території Підгайцівської сільської ради.
4.  Стягнути з Товариства з обмеженою відповідальністю “Гігаджоуль” (82400, Львівська обл., Стрийський район, м. Стрий, вул. Шашкевич М, 21, код ЄДРПОУ 36248805) на користь Волинської обласної прокуратури (43000, Волинська область, місто Луцьк, вулиця Винниченка, будинок 15, код ЄДРПОУ 02909915) 5 324,80 грн. - витрат по сплаті судового збору.

Відповідно до ст. 241 ГПК України рішення господарського суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги, якщо апеляційну скаргу не подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.
Рішення може бути оскаржене до Північно-західного апеляційного господарського суду протягом двадцяти днів з дня складення повного рішення.
Повний текст рішення складено
14.05.2026

Суддя В. М. Дем`як