ЦЕНТРАЛЬНИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ 
ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД

ПОСТАНОВА
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

23.04.2026  м.Дніпро Справа № 904/5764/19
Центральний апеляційний господарський суд у складі колегії суддів:
головуючого судді: Дарміна М.О. (доповідач)
суддів: Кощеєва І.М., Соп`яненко О.Ю.
при секретарі судового засідання: Новіковій Д.О.

Представники сторін:
від позивача: ОСОБА_1 (в залі суду) - представник "Дніпровської міської ради" паспорт " НОМЕР_1 від ІНФОРМАЦІЯ_1.
від відповідача: Гравченко Ірина Альфредівна (в залі суду) - представник ТОВ "БК "БУДСІТІ" адвокат - посвідчення №2062 від 07.06.2019р. свідоцтво - серія ДП №4325 від 07.06.2019р.
інші представники сторін в судове засідання не з`явилися, про дату, час та місце судового засідання повідомлені належним чином

розглянувши у відкритому судовому засіданні апеляційну скаргу Товариства з обмеженою відповідальністю "БК "БУДСІТІ", м. Дніпро на рішення Господарського суду Дніпропетровської області від 18.05.2023 у справі № 904/5764/19 (головуючий суддя Золотарьова Я.С., судді: Ліпинський О.В., Мельниченко І.Ф.)
за позовом Дніпровської міської ради, м. Дніпро
до відповідача-1: Чумаківської сільської ради, с.Чумаки, Дніпровський район, Дніпропетровська область
відповідача-2: Товариство з обмеженою відповідальністю "БК "БУДСІТІ", м. Дніпро
третя особа, яка не заявляє самостійних вимог щодо предмета спору на стороні відповідача: Комунальне підприємство "Парк культури та відпочинку ім. Б. Хмельницького" Дніпровської міської ради, м. Дніпро
про визнання протиправним та скасування рішення державного реєстратора про державну реєстрацію прав та їх обтяжень

ВСТАНОВИВ:

Короткий зміст позовних вимог та рішення суду першої інстанції:

Дніпровська міська рада звернулася до Господарського суду Дніпропетровської області з позовом до Чумаківської сільської ради та Товариства з обмеженою відповідальністю "БК "БУДСІТІ" (залучено як співвідповідача ухвалою від 16.11.2022), в якому, з урахуванням заяви про зміну предмета позову від 16.11.2022, просила суд: 1) визнати протиправним та скасувати рішення державного реєстратора Чумаківської сільської ради Дніпропетровського району Дніпропетровської області Третяк Т.В. № 44227650 від 24.11.2018 про державну реєстрацію прав (з відкриттям розділу) на культурно-розважальний комплекс, що розташований в м. Дніпро, вул. Хмельницького Богдана, буд. 27 П, загальною площею 966,5 кв.м, за ТОВ "БК "БУДСІТІ", реєстраційний номер об`єкта нерухомого майна: 1702829012101; 2) скасувати державну реєстрацію та припинити право власності на культурно-розважальний комплекс, номер запису про право власності 29087905, що розташований в м. Дніпро, вул. Хмельницького Богдана, буд. 27 П, загальною площею 966,5 кв.м, за ТОВ "БК "БУДСІТІ" з закриттям розділу, реєстраційний номер об`єкта нерухомого майна: 1702829012101.
Позовні вимоги обґрунтовані тим, що у державного реєстратора Чумаківської сільської ради Третяк Т.В. не було підстав для прийняття спірного рішення, оскільки ТОВ "БК "БУДСІТІ" не надано документів, які б встановлювали факт набуття ним речових прав на нерухоме майно. Позивач вважає, що Інвестиційний договір № 20/07-09 від 20.07.2009 не передбачав переходу до інвестора права власності на спірне майно, а лише право користування, що підтверджується проєктом договору, затвердженим рішенням Дніпровської міської ради № 37/46 від 27.05.2009.
Рішенням Господарського суду Дніпропетровської області від 18.05.2023 позов задоволено частково. Визнано протиправним та скасовано рішення державного реєстратора Чумаківської сільської ради Дніпропетровського району Дніпропетровської області Третяк Т.В. № 44227650 від 24.11.2018 про державну реєстрацію прав (з відкриттям розділу) на культурно-розважальний комплекс, що розташований в м. Дніпро, вул. Хмельницького Богдана, буд. 27 П, загальною площею 966,5 кв.м, за ТОВ "БК "БУДСІТІ", реєстраційний номер об`єкта нерухомого майна: 1702829012101. Скасовано державну реєстрацію та припинено право власності на культурно-розважальний комплекс, номер запису про право власності 29087905, що розташований в м. Дніпро, вул. Хмельницького Богдана, буд. 27 П, загальною площею 966,5 кв.м, за ТОВ "БК "БУДСІТІ" з закриттям розділу, реєстраційний номер об`єкта нерухомого майна: 1702829012101. Стягнуто з ТОВ "БК "БУДСІТІ" на користь Дніпровської міської ради 4 402,00 грн судового збору. В задоволенні позову до Чумаківської сільської ради відмовлено.
Приймаючи оскаржуване рішення, місцевий господарський суд виходив з того, що матеріали справи містять дві різні редакції Інвестиційного договору № 20/07-09 від 20.07.2009: копію, надану позивачем, та оригінал, наданий відповідачем-2. Основна відмінність цих редакцій полягає в тому, що за редакцією позивача інвестор отримує лише право користування спірним майном, тоді як за редакцією відповідача-2 - право власності. Суд першої інстанції, оглянувши оригінал рішення Дніпровської міської ради № 37/46 від 27.05.2009 з додатком у вигляді проєкту Інвестиційного договору, встановив, що проєкт договору, затверджений міською радою, повністю відповідає копії договору, наданій позивачем, і не передбачав можливості переходу права власності на комунальне майно до інвестора. Суд дійшов висновку, що позивач як орган місцевого самоврядування не давав згоди на укладення Інвестиційного договору в редакції відповідача-2, а Комунальне підприємство «Парк культури та відпочинку ім. Б. Хмельницького» не є власником спірного майна та не мало права самостійно розпоряджатися ним. Застосувавши стандарт доказування «переваги більш вагомих доказів» відповідно до ст. 79 ГПК України, суд визнав більш вірогідними докази позивача. Оскільки Інвестиційний договір у редакції, наданій для державної реєстрації, не укладався, суд визнав, що у державного реєстратора були відсутні законні підстави для прийняття рішення про реєстрацію права власності за відповідачем-2. Чумаківську сільську раду суд визнав неналежним відповідачем, оскільки вона є іншою юридичною особою, ніж Виконавчий комітет Чумаківської сільської ради, в якому працювала державний реєстратор Третяк Т.В.

Підстави, з яких порушено питання про перегляд судового рішення та узагальнені доводи апеляційної скарги:

Не погодившись з вказаним рішенням суду, Товариство з обмеженою відповідальністю "БК "БУДСІТІ" (відповідач-2) подало апеляційну скаргу, в якій просить: 1) поновити процесуальний строк на оскарження рішення; 2) рішення скасувати та ухвалити нове рішення, яким відмовити в задоволенні позовних вимог у повному обсязі; 3) стягнути з позивача судові витрати.

Узагальнення доводів апеляційної скарги:

Апеляційна скарга обґрунтована наступним:

Апелянт вважає, що під час розгляду справи судом першої інстанції неправильно застосовано норми матеріального права та порушено норми процесуального права, необґрунтовано враховано одні докази та відхилено інші, у зв`язку з чим рішення підлягає скасуванню на підставі ст. 277 ГПК України.
Відповідач-2 зазначає, що під час судового розгляду позивач заявив про відсутність у нього оригіналу Інвестиційного договору № 20/07-09 від 20.07.2009 та надав лише копію, посилаючись на проєкт договору, затверджений рішенням Дніпровської міської ради № 37/46 від 27.05.2009. Натомість відповідач-2 надав до суду оригінал Інвестиційного договору, який підписаний сторонами та виконувався протягом 9 років. Висновок суду першої інстанції про більшу вірогідність редакції позивача є необґрунтованим, оскільки позивач не спростував автентичність оригіналу договору шляхом подання вимог про визнання договору недійсним чи призначення експертизи підписів. Факт багаторічного виконання договору сторонами підтверджує реальність правовідносин і дійсність волевиявлення сторін, що відповідає вимогам ч. 2 ст. 207 ЦК України. Апелянт посилається на постанови Верховного Суду від 17.09.2019 у справі № 910/10920/18 та від 12.05.2020 у справі № 904/4504/18, згідно з якими фактичне виконання правочину є підтвердженням його чинності. Крім того, відповідно до ст. 241 ЦК України наступне схвалення правочину, вчиненого з перевищенням повноважень, зокрема шляхом конклюдентних дій, унеможливлює визнання такого правочину недійсним. Апелянт стверджує, що висновок суду першої інстанції про невідповідність оригіналу договору є безпідставним та суперечить принципу презумпції дійсності правочину.
ТОВ "БК "БУДСІТІ" вказує, що суд першої інстанції вийшов за межі позовних вимог та порушив норми матеріального права, скасувавши реєстрацію права власності за відсутності визнання Інвестиційного договору недійсним. Позивачем не заявлено вимог про визнання редакції договору, наданої відповідачем-2, недійсною, однак суд, скасувавши рішення реєстратора та припинивши право власності, фактично визнав договір у редакції відповідача-2 нечинним, що є виходом за межі позовних вимог відповідно до ст. 5 ГПК України. Посилаючись на постанову Верховного Суду від 24.01.2020 у справі № 910/10987/18, апелянт зазначає, що державна реєстрація прав не є підставою набуття права власності, а є лише засвідченням вже набутого права, тому скасування державної реєстрації можливе виключно після встановлення незаконності чи відсутності правової підстави для виникнення права власності. За відсутності судового рішення про визнання договору недійсним державна реєстрація права власності не може бути скасована, а висновок суду першої інстанції суперечить ст. 328 ЦК України та презумпції правомірності набуття права власності.
Апелянт стверджує, що суд першої інстанції порушив норми процесуального права щодо оцінки доказів, передбачені ст.ст. 77-79 ГПК України. Відповідач-2 надав оригінал Інвестиційного договору, який є безпосереднім доказом і дозволяє встановити зміст договору, тоді як позивач надав лише копію. Суд першої інстанції посилався виключно на редакцію договору позивача, ігноруючи оригінал та пояснення про те, що комунальне підприємство підписало саме цю редакцію. Апелянт посилається на ч. 6 ст. 91 ГПК України, згідно з якою якщо оригінал письмового доказу не поданий, а учасник справи або суд ставить під сумнів відповідність поданої копії оригіналу, такий доказ не береться судом до уваги, та на постанову Верховного Суду від 30.03.2023 у справі № 905/2307/21 (905/496/22), якою підтверджено імперативний характер цього наслідку. Суд першої інстанції неправильно застосував стандарт доказування, встановлений ст. 79 ГПК України, віддавши перевагу менш вірогідному доказу (копії) перед більш вірогідним (оригіналом), та порушив ст. 77 ГПК України, використавши неналежний доказ для підтвердження змісту договору.
Відповідач - 2 також зазначає, що скасування державної реєстрації права власності є для нього надмірним тягарем. Задоволення позовних вимог призводить до фактичного позбавлення відповідача-2 права власності на нерухоме майно, набуте на підставі Інвестиційного договору, який не визнаний недійсним у встановленому законом порядку. Таке втручання у право власності є непропорційним та покладає надмірний індивідуальний тягар. Посилаючись на ст.ст. 319, 321, 328 ЦК України, ст. 1 Першого протоколу до Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, а також на практику ЄСПЛ (рішення у справах «Спорронг і Льоннрот проти Швеції», «Трегубенко проти України», «Стретч проти Сполученого Королівства», «Рисовський проти України» та інші), апелянт стверджує, що втручання у право власності має відповідати критеріям законності, суспільного інтересу та пропорційності. Відповідач-2 уклав договір із комунальним підприємством, погоджений міською радою, та виконував його понад 9 років, що свідчить про добросовісність набуття права власності. Позбавлення права власності на підставі формальних сумнівів у дійсності договору становить непропорційне втручання та суперечить принципу «належного урядування», згідно з яким ризик помилки державного органу має покладатися на саму державу, а не на осіб, яких вони стосуються.

Узагальнені доводи інших учасників провадження у справі:

Дніпровська міська рада 16.03.2026 подала відзив на апеляційну скаргу, в якому зазначала що у 2009 році Дніпровська міська рада дозволила реконструкцію частини парку ім. Б. Хмельницького та залучила ТОВ «БК «БУДСІТІ» як інвестора. Для цього було укладено інвестиційний договір між КП «Парк культури та відпочинку ім. Б. Хмельницького» та ТОВ «БК «БУДСІТІ».
На думку міської ради, цей договір передбачав проведення інвестором реконструкції за власний рахунок, передачу створених об`єктів у комунальну власність, лише право користування культурно-розважальним комплексом для інвестора. Тобто інвестор не набував права власності на об`єкт.
У 2018 році державний реєстратор зареєстрував за ТОВ «БК «БУДСІТІ» право власності на культурно-розважальний комплекс.
Міська рада стверджує, що подані документи не підтверджували виникнення права власності, інвестиційний договір не містив положень про передачу майна у власність інвестору, тому реєстратор не мав законних підстав для такої реєстрації.
Також сторона зазначає що договір, на який посилається ТОВ «БК «БУДСІТІ», не відповідає затвердженому міською радою проєкту. Суд витребував та дослідив оригінал рішення міської ради від 27.05.2009, проєкт інвестиційного договору, який був додатком до цього рішення. 
Проєкт договору, затверджений радою, не передбачав передачі права власності інвестору, натомість договір, який надав відповідач, містить інші положення. Отже міська рада ніколи не погоджувала редакцію договору, що дозволяла б перехід права власності.
Міська рада наголошує, що власником майна є територіальна громада і рішення про відчуження комунального майна може приймати лише міська рада.
У відзиві також звертається увага на можливу невідповідність адрес оскільки парк розташований на проспекті Богдана Хмельницького, а у документах реєстрації зазначена вулиця Богдана Хмельницького.

Чумаківська сільська рада не скористалася правом подати відзив на апеляційну скаргу, що відповідно до частини 3 статті 263 Господарського процесуального кодексу України не перешкоджає перегляду рішення суду першої інстанції.
Комунальне підприємство "Парк культури та відпочинку ім. Б. Хмельницького" Дніпровської міської ради не скористалося правом подати пояснення щодо апеляційної скарги, що відповідно до частини 3 статті 263 Господарського процесуального кодексу України не перешкоджає перегляду рішення суду першої інстанції.

Процедура апеляційного провадження в апеляційному господарському суді:
Згідно до протоколу автоматичного розподілу судової справи між суддями від 16.12.2025 у даній справі визначена колегія суддів у складі: головуючий, доповідач суддя Дармін М.О., судді: Чус О.В., Кощеєв І.М.
Ухвалою Центрального апеляційного господарського суду від 18.12.2025р. витребувано у Господарського суду Дніпропетровської області матеріали справи № 904/5764/19.
19.01.2026р. матеріали справи № 904/5764/19 надійшли до Центрального апеляційного господарського суду.
Ухвалою Центрального апеляційного господарського суду від 05.02.2026 року Апеляційну скаргу Товариство з обмеженою відповідальністю "БК "БУДСІТІ", м. Дніпро на рішення Господарського суду Дніпропетровської області від 18.05.2023 у справі № 904/5764/19 залишено без руху. Апелянту надано можливість усунути вказані недоліки апеляційної скарги, а саме: здійснити сплату судового збору в сумі 6603 грн. 00, докази чого надати суду апеляційної інстанції;
- зареєструвати Товариству з обмеженою відповідальністю "БК "БУДСІТІ" свій електронний кабінет в ЄСІТС або її окремій підсистемі (модулі).
- надати докази повноважень керівника Товариства з обмеженою відповідальністю "БК "БУДСІТІ" О.В. Давиденка.
- надати докази надсилання копії скарги іншим сторонам у справі а саме:
Дніпровській міській раді, м. Дніпро.
Чумаківській сільській раді, с.Чумаки, Дніпровський район, Дніпропетровська область.
Третій особі , яка не заявляє самостійних вимог щодо предмета спору на стороні відповідача: Комунальному підприємству "Парк культури та відпочинку ім. Б. Хмельницького" Дніпровської міської ради, м. Дніпро.
02.03.2026 на адресу Центрального апеляційного господарського суду через систему "Електронний суд" від Товариства з обмеженою відповідальністю "БК "БУДСІТІ" надійшла заява про усунення недоліків.
У зв`язку з перебуванням на лікарняному судді Кощеєва І.М. - члена колегії суддів, визначеного протоколом автоматизованого розподілу судової справи між суддями від 16.12.2025 року, (для вирішення питання про відкриття апеляційного провадження) на підставі розпорядження керівника апарату суду №177/26 від 04.03.2026 проведено повторний автоматизований розподіл справи.
Відповідно до витягу з протоколу повторного автоматизованого розподілу судової справи між суддями від 04.03.2026 визначено колегію суддів у складі: головуючого судді Дарміна М.О. (доповідач), суддів: Чус О.В., Фещенко Ю.В.
У зв`язку з перебуванням на лікарняному судді Кощеєва І.М. - члена колегії суддів, визначеного протоколом автоматизованого розподілу судової справи між суддями від 05.06.2025 року на підставі розпорядження керівника апарату суду № 99/26 від 17.02.2026 проведено повторний автоматизований розподіл справи.
Відповідно до витягу з протоколу повторного автоматизованого розподілу судової справи між суддями від 17.02.2026 визначено колегію суддів у складі: головуючого судді Дарміна М.О. (доповідач), суддів: Чус О.В., Фещенко Ю.В.
Ухвалою Центрального апеляційного господарського суду від 04.03.2026р. відкрито апеляційне провадження за апеляційною скаргою Товариство з обмеженою відповідальністю "БК "БУДСІТІ", м. Дніпро на рішення Господарського суду Дніпропетровської області від 18.05.2023 у справі № 904/5764/19. Розгляд справи призначено у судовому засіданні на 09.03.2025 об 12:00 годин. Приймаючи зазначену ухвалу суд апеляційної інстанції врахував що за текстом апеляційної скарги :" ... 31.05.2023 poкy piшeння Господарскього суду Дніпропетровської області було опубліковано в Єдиному державному реєстрі судових рішень.
01.06.2023 poку керівник Відповідача -2 отримав повний текст зазначеного рішення з Єдиного реєстру судових рішень. Тобто, до цього часу Відповідач-2 був позбавлений можливості належним чином обгрунтувати свою правову позицію в апеляційній скарзі..."…
…за інформацією з Єдиного державного реєстру судових рішень вбачається, що справа № 904/5764/19 надіслана судом до Єдиного державного реєстру судових рішень : 30.05.2023. Зареєстрована: 30.05.2023. Забезпечено надання загального доступу: 31.05.2023.Дата набрання законної сили: 20.06.2023 (https://reyestr.court.gov.ua/Review/111183554). 
Відповідно до дати на тексті апеляційної скарги, вона підписана Директором ТОВ "БК"БУДСІТІ" О.В. Давиденком 02.06.2023р. 
Відповідно до акту Центрального апеляційного господарського суду від 16.12.2025 року, який було складено головним спеціалістом Букрєєвою О.А., головним спеціалістом Пономарьовою І.М., провідним інспектором Станкевич С.А., про те, що під час отримання цінних листів у відділені АТ "Укрпошта" представнику суду було вручено просте поштове відправлення від Товариства з обмеженою відповідальністю "БК "Будсіті", м.Дніпро датоване 02.06.2023р., після відкриття конверта виявлено відсутність додатку копії виписки з Єдиного державного реєстру юридичних осіб, фізичних осіб-підприємців та громадських формувань до апеляційної скарги б/н від 02.06.2023р. на рішення Господарського суду Дніпропетровської області від 18.05.2023р. по справі №904/5764/19.
Тобто просте поштове відправлення, яким апеляційна скарга Товариства з обмеженою відповідальністю "БК "БУДСІТІ" спрямовувалася на адресу ЦАГС перебувала у віданні АТ "Укрпошта" з 02.06.2023р. до 16.12.2025р…
…відповідно до штемпеля поштового відправлення на конверті, який передано АТ "Укрпошта" разом з апеляційною скаргою датою відправки є 02.06.2023р.
Враховуючи вищевикладене, апеляційний господарський суд виснує дотримання Товариство з обмеженою відповідальністю "БК "БУДСІТІ" двадцятиденного строку на подання апеляційної скарги на рішення Господарського суду Дніпропетровської області від 18.05.2023 у справі №904/5764/19, що є підставою для відмови в поновленні строку на апеляційне провадження. Разом з тим, апелянт має право на зупинення дії оспорюваного судового рішення в порядку пункту 1 частини 1 статті 38 Закону україни "Про виконавче провадження" у разі прийняття апеляційної скарги до розгляду…
…Позивачем при подачі позову, було сплачено судовий збір у розмірі 4 402,00 грн за дві немайнові вимоги (з урахуванням заяви про зміну предмету позову).
Враховуючи, що апелянт згідно апеляційної скарги просить скасувати Рішення господарського суду Дніпропетровської області від 18.05.2023 у справі №904/5764/19 та прийняти нове рішення про відмову в задоволенні позову.
Тож судовий збір за подання даної апеляційної скарги підлягає сплаті у розмірі 6603 грн. 00 коп. (4402,00 х 150% = 6603,50).
Скаржником до апеляційної скарги не було долучено доказів сплати судового збору…»
06.03.2026 до Центрального апеляційного господарського суду з використанням засобів поштового зв`язку від представника Чумаківської сільської ради надійшла заява про розгляд справи за їх відсутності.
На підставі розпорядження керівника апарату суду №184/26 від 09.03.2026 проведено передачу судової справи раніше визначеному складу суду
Ухвалою Центрального апеляційного господарського суду від 09.03.2026 відкладено розгляд справи до 31.03.2026 на 09:30 год.
10.03.2026 до Центрального апеляційного господарського суду через «Електронний суд» від представника Товариства з обмеженою відповідальністю "БК "БУДСІТІ" надійшло клопотання про ознайомлення з матеріалами справи.
16.03.2026 до Центрального апеляційного господарського суду через «Електронний суд» від представника Дніпровської міської ради надійшов відзив на апеляційну скаргу.
У зв`язку з перебуванням у відпустці судді Чус О.В. - члена колегії суддів, визначеного протоколом автоматизованого розподілу судової справи між суддями від 16.12.2025 року, на підставі розпорядження керівника апарату суду № 263/26 від 30.03.2026 проведено повторний автоматизований розподіл справи.
Відповідно до витягу з протоколу повторного автоматизованого розподілу судової справи між суддями від 30.03.2026 визначено колегію суддів у складі: головуючого судді Дарміна М.О. (доповідач), суддів: Соп`яненко О.Ю., Кощеєв І.М.
Ухвалою Центрального апеляційного господарського суду від 31.03.2026 справу № 904/5764/19 прийнято до свого провадження колегією суддів у складі: головуючого судді Дарміна М.О. (доповідача), суддів: Кощеєв І.М., Соп`яненко О.Ю.
Ухвалою Центрального апеляційного господарського суду від 31.03.2026 в судовому засіданні оголошено перерву до 23.04.2026 на 12:00 год.
13.04.2026 до Центрального апеляційного господарського суду з використанням засобів поштового зв`язку від представника Чумаківської сільської ради надійшла заява про розгляд справи за їх відсутності.
В судовому засіданні 23.04.2026 були присутні ОСОБА_1 представник "Дніпровської міської ради" та Графченко Ірина Альфредівна представник ТОВ "БК "БУДСІТІ". Інші представники сторін в судове засідання не з`явилися, про дату, час та місце судового засідання повідомлені належним чином.
Під час проведення судового засідання на території міста Дніпро сигналу повітряної тривоги оголошено не було, у зв`язку з чим колегія суддів висновує про відсутність підстав для висновку щодо наявності обставин, що перешкоджають здійсненню правосуддя та розгляду справи у визначений час.
Колегія суддів зазначає, що відповідно до ч. 1 ст. 6 Конвенції кожен має право на справедливий і публічний розгляд його справи упродовж розумного строку незалежним і безстороннім судом, встановленим законом, який вирішить спір щодо його прав та обов`язків цивільного характеру або встановить обґрунтованість будь-якого висунутого проти нього кримінального обвинувачення.
У рішеннях від 28.10.1998 у справі "Осман проти Сполученого королівства" та від 19.06.2001 у справі "Креуз проти Польщі" Європейський суд з прав людини роз`яснив, що реалізуючи пункт 1 статті 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод щодо доступності правосуддя, держави-учасниці цієї Конвенції вправі встановлювати правила судової процедури, в тому числі й процесуальні заборони й обмеження, зміст яких полягає в запобіганні безладного руху в судовому процесі.
У рішеннях Європейського суду з прав людини у справах "Ryabykh v.Russia" від 24.07.2003, "Svitlana Naumenko v. Ukraine" від 09.11.2014 зазначено, що право на справедливий судовий розгляд, гарантоване частиною 1 статті 6 Конвенції, повинно тлумачитись у світлі Преамбули Конвенції, яка проголошує верховенство права спільною спадщиною Високих Договірних Сторін.
Обов`язок швидкого здійснення правосуддя покладається, в першу чергу, на відповідні державні судові органи. Розумність тривалості судового провадження оцінюється в залежності від обставин справи та з огляду на складність справи, поведінку сторін, предмет спору. Нездатність суду ефективно протидіяти недобросовісно створюваним учасниками справи перепонам для руху справи є порушенням частини першої статті 6 згаданої Конвенції (рішення ЄСПЛ від 08.11.2005 у справі "Смірнова проти України", рішення ЄСПЛ від 27.04.2000 у справі "Фрідлендер проти Франції").
"Розумність" строку визначається окремо для кожної справи. Для цього враховують її складність та обсяг, поведінку учасників судового процесу, час, необхідний для проведення відповідної експертизи (наприклад, рішення Суду у справі "G. B. проти Франції"), тощо. Отже, поняття "розумний строк" є оціночним, суб`єктивним фактором, що унеможливлює визначення конкретних строків судового розгляду справи, тому потребує нормативного встановлення.
Точкою відліку часу розгляду справи протягом розумного строку умовно можна вважати момент подання позовної заяви до суду.
Роль національних суддів полягає у швидкому та ефективному розгляді справ (п.51 рішення Європейського суду з прав людини від 30.11.2006 у справі "Красношапка проти України").
Отже, при здійсненні правосуддя судом мають враховуватися не тільки процесуальні строки, визначені ГПК України, а й рішення ЄСПЛ, як джерела права, зокрема, в частині необхідності забезпечення судового розгляду впродовж розумного строку.
Відповідно до ч. 1 ст. 12-1 Закону України "Про правовий режим воєнного стану" в умовах правового режиму воєнного стану суди, органи та установи системи правосуддя діють виключно на підставі, в межах повноважень та в спосіб, визначені Конституцією України та законами України.
Згідно ч. 2 ст. 12-1 Закону України "Про правовий режим воєнного стану" повноваження судів, органів та установ системи правосуддя, передбачені Конституцією України, в умовах правового режиму воєнного стану не можуть бути обмежені.
Відтак, органи судової влади здійснюють правосуддя, навіть в умовах воєнного стану.
Відповідно до ч. 3 ст. 2 ГПК України основними засадами (принципами) господарського судочинства є: 1) верховенство права; 2) рівність усіх учасників судового процесу перед законом і судом; 3) гласність і відкритість судового процесу та його повне фіксування технічними засобами; 4) змагальність сторін; 5) диспозитивність; 6) пропорційність; 7) обов`язковість судового рішення; 8) забезпечення права на апеляційний перегляд справи; 9) забезпечення права на касаційне оскарження судового рішення у визначених законом випадках; 10) розумність строків розгляду справи судом; 11) неприпустимість зловживання процесуальними правами; 12) відшкодування судових витрат сторони, на користь якої ухвалене судове рішення.
Згідно ч. 1 ст. 43 Господарського процесуального кодексу України учасники судового процесу та їх представники повинні добросовісно користуватися процесуальними правами; зловживання процесуальними правами не допускається.
Суд звертає увагу на висновки Європейського суду з прав людини, викладені у рішенні від 07.07.1989 у справі "Юніон Аліментаріа Сандерс С.А. проти Іспанії", відповідно до якого заявник зобов`язаний демонструвати готовність брати участь на всіх етапах розгляду, що стосуються безпосередньо його, утримуватися від використання прийомів, які пов`язані із зволіканням у розгляді справи, а також максимально використовувати всі засоби внутрішнього законодавства для прискорення процедури слухання.
Обов`язком заінтересованої сторони є прояв особливої старанності при захисті власних інтересів (рішення Європейського суду з прав людини від 04.10.2001 у справі "Тойшлер проти Германії" (Тeuschler v. Germany).
Таким чином, сторона повинна демонструвати зацікавленість у найшвидшому вирішенні її питання судом, брати участь на всіх етапах розгляду, що безпосередньо стосуються її, для чого має утримуватись від дій, що можуть безпідставно затягувати судовий процес, а також максимально використовувати всі засоби внутрішнього законодавства для прискорення процедури слухання.
Велика Палата Верховного Суду в постанові від 28.10.2021 у справі № 11-250сап21 акцентувала увагу на тому, що ЄСПЛ неодноразово висловлював позицію, згідно з якою відкладення розгляду справи має бути з об`єктивних причин і не суперечити дотриманню розгляду справи у розумні строки. Так, у рішенні у справі "Цихановський проти України" (Tsykhanovsky v. Ukraine) ЄСПЛ зазначив, що саме національні суди мають створювати умови для того, щоб судове провадження було швидким та ефективним. Зокрема, національні суди мають вирішувати, чи відкласти судове засідання за клопотанням сторін, а також чи вживати якісь дії щодо сторін, чия поведінка спричинила невиправдані затримки у провадженні. Суд нагадує, що він зазвичай визнає порушення пункту 1 статті 6 Конвенції у справах, які порушують питання, подібні до тих, що порушуються у цій справі. Аналогічну позицію висловлено у рішеннях ЄСПЛ "Смірнова проти України" (Smirnov v. Ukraine, Application N 36655/02), "Карнаушенко проти України" (Karnaushenko v. Ukraine, Application N 23853/02).
Як відзначив Верховний Суд у постановах від 12.03.2019 у справі № 910/12842/17, від 01.10.2020 у справі № 361/8331/18, від 07.07.2022 у справі № 918/539/16 відкладення розгляду справи є правом та прерогативою суду, основною умовою для якого є не відсутність у судовому засіданні представників сторін, а неможливість вирішення спору у відповідному судовому засіданні.
Таким чином, згідно з усталеною судовою практикою та позицією ЄСПЛ відкладення розгляду справи можливе з об`єктивних причин, як-от неможливість вирішення спору у відповідному судовому засіданні чи недостатність матеріалів для розгляду справи та ухвалення законного і обґрунтованого рішення.
Пунктом 2 ч. 3 ст. 202 ГПК України визначено, що якщо учасник справи або його представник були належним чином повідомлені про судове засідання, суд розглядає справу за відсутності такого учасника справи у разі повторної неявки в судове засідання учасника справи (його представника) незалежно від причин неявки.
Частиною 12 ст. 270 ГПК України передбачено, що неявка сторін або інших учасників справи, належним чином повідомлених про дату, час і місце розгляду справи, не перешкоджає розгляду справи.
В свою чергу, варто наголосити на тому, що визначення пріоритету на користь неучасті в судовому засіданні у випадку невизнання судом обов`язкової явки представника, не тягне за собою неможливість здійснення розгляду справи, тобто відсутність уповноваженого представника в судовому засіданні не є безумовною підставою для відкладення судового засідання.
До того ж, обставин, що ускладнювали б вирішення відповідного спору за наявними матеріалами судом не встановлено.
Враховуючи положення ст. 7, 13, 14, 42-46 ГПК України, зокрема, щодо того, що учасники справи мають рівні права, якими вони повинні користуватися добросовісно, та несуть ризик настання тих чи інших наслідків, зумовлених невчиненням ними процесуальних дій, з огляду на те, що суд не визнавав обов`язковою явку учасників справи, а в матеріалах справи містяться докази їх повідомлення про час та місце проведення судового засідання по розгляду апеляційної скарги, приймаючи до уваги необхідність дотримання розумних строків розгляду справи, зважаючи на обставини сприяння судом у наданні учасникам судового процесу достатнього часу для належної підготовки своєї позиції та викладення її в поданих процесуальних документах, а також в забезпеченні участі в судових засіданнях, в тому числі в режимі відеоконференції, і цими правами вони розпоряджаються на власний розсуд, констатуючи достатність матеріалів для ухвалення судового рішення, колегія суддів вважає можливим здійснити перевірку ухвали суду першої інстанції в апеляційному порядку за наявними матеріалами та без участі представника позивача.
На підставі вищевикладеного, колегія суддів виснує, що судом апеляційної інстанції було здійснено всі необхідні дії, що сприяли в реалізації сторонами принципу змагальності та диспозитивності.

Обставини справи, встановлені судом апеляційної інстанції та оцінка апеляційним господарським судом доводів учасників провадження у справі і висновків суду першої інстанції:

Заслухавши доповідь судді-доповідача щодо змісту судового рішення, перевіривши повноту встановлення господарським судом обставин справи та докази у справі на їх підтвердження, їх юридичну оцінку, а також доводи апеляційної скарги в межах вимог, передбачених статтею 269 Господарського процесуального кодексу України, колегія суддів апеляційного господарського суду встановила, що апеляційна скарга підлягає задоволенню в силу наступного:
В постанові Верховного Суду від 27.11.2019р. у справі № 923/236/19, викладено наступний правовий висновок:
« Верховний Суд зауважує, що відповідно до п.п. 4, 5 ч. 3 ст. 162 ГПК України позовна заява повинна містити в т.ч. зміст позовних вимог: спосіб (способи) захисту прав або інтересів, передбачений законом чи договором, або інший спосіб (способи) захисту прав та інтересів, який не суперечить закону і який позивач просить суд визначити у рішенні; якщо позов подано до кількох відповідачів - зміст позовних вимог щодо кожного з них; виклад обставин, якими позивач обґрунтовує свої вимоги; зазначення доказів, що підтверджують вказані обставини; правові підстави позову.
Предмет спору - це об`єкт спірних правовідносин, щодо якого виник спір між позивачем і відповідачем. Під предметом позову розуміється певна матеріально-правова вимога позивача до відповідача, стосовно якої позивач просить прийняти судове рішення.
Підстава позову - це обставини, якими позивач обґрунтовує свої вимоги. Такі обставини складають юридичні факти, які тягнуть за собою певні правові наслідки. Підставу позову становлять фактична й правова підстава. Фактична підстава позову - це юридичні факти, на яких ґрунтуються позовні вимоги позивача до відповідача. Правова підстава позову - це посилання в позовній заяві на закони та інші нормативно-правові акти, на яких ґрунтується позовна вимога позивача. Правильне встановлення підстави позову визначає межі доказування, є гарантією прав відповідача на захист проти позову».
Так, на підтвердження заявлених позовних вимог, в редакції заяви про зміну предмету позову від 16.11.2022р. про :
1. Визнання протиправним та скасування рішення державного реєстратора Чумаківської сільської ради Дніпропетровського району Дніпропетровської області Третяк Т.В. № 44227650 від 24.11.18р. про державну реєстрацію прав (з відкриттям розділу) на культурно-розважальний комплекс, що розташований в м. Дніпро, вул. Хмельницького Богдана, буд. 27 П, загальною площею 966,5 кв.м, за Товариством з обмеженою відповідальністю «БК «БУДСІТІ», реєстраційний номер об`єкта нерухомого майна: 1702829012101.
2. Скасування державної реєстрації та припинення права власності на культурно-розважальний комплекс, номер запису про право власності 29087905, що розташований в м. Дніпро, вул. Хмельницького Богдана, буд. 27 П, загальною площею 966,5 кв.м, за Товариством з обмеженою відповідальністю «БК «БУДСІТІ» з закриттям розділу, реєстраційний номер об`єкта нерухомого майна: 1702829012101, Дніпровськам міська рада посилася на наступні фактичні обставини : « … частини Парку ім. Богдана Хмельницького» (далі - Рішення) пунктом 1 якого надано дозвіл Комунальному підприємству «Парк культури та відпочинку ім. Б. Хмельницького» Дніпропетровської міської ради на проведення реконструкції танцювального майданчика під культурно-розважальний комплекс та будівництво туалету із благоустроєм прилеглої території у Парку ім. Богдана Хмельницького за адресою: вул. Героїв Сталінграду, 27 П м. Дніпропетровськ.
Пунктом 2 Рішення вирішено залучити на договірних засадах для проведення реконструкції та будівництва з благоустроєм інвестора - Товариство з обмеженою відповідальністю «БК «БУДСІТІ».
Відповідно до пункту 4 Рішення доручено Комунальному підприємству «Парк культури та відпочинку ім. Б. Хмельницького» Дніпропетровської міської ради укласти з Товариством з обмеженою відповідальністю «БК «БУДСІТІ» інвестиційний договір про участь у реконструкції та будівництві з благоустроєм.
Також пунктами 5, 6 Рішенням тимчасово надано Товариству з обмеженою відповідальністю «БК «БУДСІТІ» функції замовника щодо проектування і проведення робіт з реконструкції та будівництва з благоустроєм та надано дозвіл на проектування та проведення робіт з реконструкції та будівництва.
Так, 20 липня 2009 між Товариством з обмеженою відповідальністю «БК «БУДСІТІ», як Інвестором та Комунальним підприємством «Парк культури та відпочинку ім. Б. Хмельницького» Дніпропетровської міської ради укладено Інвестиційний договір № 20/07-09 (далі - Договір).
За цим Договором Інвестор взяв на себе зобов`язання прийняти участь у реконструкції частини Парку ім. Богдана Хмельницького та будівництво туалету, реконструкції танцювального майданчика під культурно-розважальний комплекс із благоустроєм прилеглої території (п. 1.1 Договору).
Пунктом 2.1.5. Договору встановлено, що Інвестор зобов`язується ввести культурно-розважальний комплекс та туалет в експлуатацію в передбаченому чинним законодавством України порядку у строк не пізніше 31 грудня 2011.
Відповідно до пункту 3.1. Договору у результаті проведення робіт з благоустрою та реконструкції частини Парку ім. Богдана Хмельницького Інвестор отримує право користування культурно-розважальним комплексом, впродовж усього строку дії даного Договору…
… 27 грудня 2011 Інспекцією державного архітектурно-будівельного контролю у Дніпропетровській області зареєстровано Декларацію про готовність до експлуатації культурно-розважального комплексу в парку культури та відпочинку ім. Богдана Хмельницького по вул. Героїв Сталінграду, 27 П в м. Дніпропетровську №ДП 14311114867.
З інформації з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно стало відомо, що державним реєстратором Чумаківської сільської ради Дніпропетровського району Дніпропетровської області Третяк Т.В. 24 листопада 2018 прийнято Рішення про державну реєстрацію прав та їх обтяжень (з відкриттям розділу) № 44227650 про проведення державної реєстрації права власності на культурно-розважальний комплекс, що розташований в м. Дніпро, вул. Хмельницького Богдана, буд. 27 П, загальною площею 966,5 кв.м, за Товариством з обмеженою відповідальністю «БК «БУДСІТІ», реєстраційний номер об`єкта нерухомого майна: 1702829012101.
На підставі вказаного рішення державним реєстратором до Державного реєстру речових прав на нерухоме майно внесено запис про право власності Товариства з обмеженою відповідальністю «БК «БУДСІТІ» на вказане нерухоме майно за № 29087905.
Підставою виникнення та реєстрації права власності за Товариством з обмеженою відповідальністю «БК «БУДСІТІ» стало наступне: Інвестиційний договір № 20/07-09 від 20.07.2009, затверджений рішенням міської ради від 27.05.2009 № 37/46 та декларація про готовність об`єкта до експлуатації №
14311114867 від 27.12.2011, що видана Інспекцією державного архітектурно- будівельного контролю у Дніпропетровській області.
Дніпровська міська рада вважає рішення державного реєстратора Чумаківської сільської ради Дніпропетровського району Дніпропетровської області Третяк Т.В. від 24 листопада 2018 про державну реєстрацію прав та їх обтяжень (з відкриттям розділу) № 44227650 незаконним, та таким що підлягає скасуванню на підставі наступного…
… з урахуванням викладеного, у державного реєстратора Чумаківської сільської ради Дніпропетровського району Дніпропетровської області Третяк Т.В. не було підстав для прийняття спірного Рішення, оскільки Відповідачем- 1 не надано документів, які б встановлювали факт набуття останнім речових прав на нерухоме майно (культурно-розважальний комплекс, що розташований в м. Дніпро, вул. Хмельницького Богдана, буд. 27 П). Тобто, державним реєстратором Третяк Т.В. було незаконно, всупереч вимогам закону, здійснено реєстрацію права власності на спірне майно за Відповідачем-1, оскільки підставою виникнення права власності у Відповідача-1 є Інвестиційний договір № 20/07-09 від 20.07.2019, у п.3.2., п.4.2 якого зазначено, що в результаті проведення робіт з благоустрою та реконструкції частини Парку ім. Богдана Хмельницького усі відновлені (створені) об`єкти благоустрою як невід`ємна частина Парку є власністю територіальної громади м. Дніпропетровська, в особі Дніпропетровської міської ради та використовується Парком за призначенням. Передача об`єкту в користування не означає передачу Інвестору права власності. Власником об`єкту, що переданий у користування, залишається Дніпропетровська міська рада, а Інвестор безоплатно користується ним протягом дії цього Договору…» (т.1 а.с. 9)
Не вдаючись до теоретичних дискусій з надмірно ускладненою проблемою поняття про підставу позову, колегія суддів зауважує, що для потреб практичної діяльності, позивачу досить усвідомлювати, що на підтвердження своїх вимог потрібно подати фактичні дані (відомості про факти), тобто те, що можна назвати матеріально-правовою складовою підстави позову. Але при цьому такі дані мають встановлюватись передбаченими та дозволеними процесуальним законом засобами, вичерпний перелік яких вміщено в Главі 5. «Докази та доказування» Господарського процесуального кодексу України.
Алгоритм та порядок встановлення фактичних обставин кожної конкретної справи не є типовим і залежить насамперед від позиції сторін спору, а також доводів і заперечень, якими вони обґрунтовують свою позицію. Предмет доказування формується, виходячи з підстав вимог і заперечень сторін та норм матеріального права (постанова об`єднаної палати Касаційного господарського суду в складі Верховного Суду від 05.07.2019 у справі №910/4994/18).
З урахуванням доводів і вимог апеляційної скарги, в порядку частини 1 статті 269 Господарського процесуального кодексу України, колегією суддів не перевіряється правильність висновків суду першої інстанції в частині неоспорюваних сторонами обставин справи відносно того, що: 27 травня 2009 року Дніпропетровською міською радою прийнято рішення № 37/46 «Про надання дозволу Комунальному підприємству «Парк культури та відпочинку ім. Б. Хмельницького» на реконструкцію та будівництво з благоустроєм частини парку ім. Богдана Хмельницького», яким надано дозвіл на проведення реконструкції танцювального майданчика під культурно-розважальний комплекс та будівництво туалету із благоустроєм прилеглої території, залучено на договірних засадах інвестора - ТОВ "БК "БУДСІТІ", затверджено проєкт інвестиційного договору та доручено комунальному підприємству укласти з інвестором відповідний договір; 20 липня 2009 року між ТОВ "БК "БУДСІТІ" (Інвестор) та КП "Парк культури та відпочинку ім. Б. Хмельницького" Дніпровської міської ради укладено Інвестиційний договір № 20/07-09, погоджений заступником міського голови Дніпровської міської ради І.Г. Зайцевим, за яким інвестор взяв на себе зобов`язання прийняти участь у реконструкції частини парку ім. Богдана Хмельницького; 27 грудня 2011 року Інспекцією державного архітектурно-будівельного контролю у Дніпропетровській області зареєстровано Декларацію про готовність до експлуатації культурно-розважального комплексу в парку культури та відпочинку ім. Богдана Хмельницького по вул. Героїв Сталінграду, 27 П в м. Дніпропетровську № ДП 14311114867; 24 листопада 2018 року державним реєстратором Чумаківської сільської ради Третяк Т.В. прийнято рішення № 44227650 про державну реєстрацію прав (з відкриттям розділу) на культурно-розважальний комплекс, що розташований в м. Дніпро, вул. Богдана Хмельницького, буд. 27 П, загальною площею 966,5 кв.м, за ТОВ "БК "БУДСІТІ" на підставі Інвестиційного договору № 20/07-09 від 20.07.2009 та декларації про готовність об`єкта до експлуатації.
Як вірно встановлено місцевим господарським судом : «… позивачем та відповідачем - 2 надано до матеріалів справи різні редакції Інвестиційного договору. При цьому позивачем надано тільки копію, а відповідачем - 2 надано оригінал».
Вирішуючи питання про редакцію Інвестиційного договору №20/07-09 від 20.07.2009 року, яка відповідає фактичним обставинам справи і яка, відповідно, має братися до уваги при прийнятті рішення, колегія суддів виходить з наступного:
Система доказування у господарському процесі засновується на розподілі тягаря доказування між сторонами у справі. Посилаючись на ту чи іншу обставину або спростовуючи їх у суді, сторона повинна доводити такі обставини доказами (статті 13, 74 ГПК).
За змістом ст. 14 ГПК суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках.
Колегія суддів зауважує, що позов подано Дніпровської міською радою до 18.10.2023, дати набрання чинності Законом України №3200-ІХ від 29.06.2023 "Про внесення змін до деяких законодавчих актів України щодо обов`язкової реєстрації та використання електронних кабінетів в Єдиній судовій інформаційно-телекомунікаційній системі (ЄСІТС) або її окремій підсистемі (модулі), що забезпечує обмін документами". Вказаним законом внесені відповідні зміни до Господарського процесуального кодексу України.
Так, відповідно до частин 1, 5 статті 6 Господарського процесуального кодексу України (у редакції від 18.10.2023), у господарських судах функціонує ЄСІТС.
Пунктом 17 розділу ІІІ Положення про ЄСІТС визначено, що особам, які зареєстрували електронний кабінет, суд надсилає документи у справах, в яких такі особи беруть участь, в електронній формі шляхом їх надсилання до електронного кабінету таких осіб або в інший спосіб, передбачений процесуальним законодавством, що не позбавляє їх права отримати копію судового рішення у паперовій формі за окремою заявою.
Згідно з ч.6 ст.6 ГПК України адвокати, нотаріуси, державні та приватні виконавці, арбітражні керуючі, судові експерти, органи державної влади та інші державні органи, зареєстровані за законодавством України як юридичні особи, їх територіальні органи, органи місцевого самоврядування, інші юридичні особи, зареєстровані за законодавством України, реєструють свої електронні кабінети в Єдиній судовій інформаційно-комунікаційній системі або її окремій підсистемі (модулі), що забезпечує обмін документами, в обов`язковому порядку. Інші особи реєструють свої електронні кабінети в Єдиній судовій інформаційно-комунікаційній системі або її окремій підсистемі (модулі), що забезпечує обмін документами, в добровільному порядку.
Відповідно до частини статті 80 Господарського процесуального кодексу України:
1. Учасники справи подають докази у справі безпосередньо до суду.
2. Позивач, особи, яким законом надано право звертатися до суду в інтересах інших осіб, повинні подати докази разом з поданням позовної заяви.
3. Відповідач, третя особа, яка не заявляє самостійних вимог щодо предмета спору, повинні подати суду докази разом з поданням відзиву або письмових пояснень третьої особи.
4. Якщо доказ не може бути поданий у встановлений законом строк з об`єктивних причин, учасник справи повинен про це письмово повідомити суд та зазначити: доказ, який не може бути подано; причини, з яких доказ не може бути подано у зазначений строк; докази, які підтверджують, що особа здійснила всі залежні від неї дії, спрямовані на отримання вказаного доказу.
9. Копії доказів (крім речових доказів), що подаються до суду, заздалегідь надсилаються або надаються особою, яка їх подає, іншим учасникам справи. Суд не бере до уваги відповідні докази у разі відсутності підтвердження надсилання (надання) їх копій іншим учасникам справи, крім випадку, якщо такі докази є у відповідного учасника справи або обсяг доказів є надмірним, або вони подані до суду в електронній формі, або є публічно доступними.
Відповідно до частин статті 91 Господарського процесуального кодексу України:
1. Письмовими доказами є документи (крім електронних документів), які містять дані про обставини, що мають значення для правильного вирішення спору.
2. Письмові докази подаються в оригіналі або в належним чином засвідченій копії, якщо інше не передбачено цим Кодексом. Якщо для вирішення спору має значення лише частина документа, подається засвідчений витяг з нього.
4. Копії документів вважаються засвідченими належним чином, якщо їх засвідчено в порядку, встановленому чинним законодавством.
Так на підтвердження заявлених позовних вимог, разом з позовною заявою, позивачем подано суду першої інстанції фотокопії :
-рішення Дніпровської міської ради № 37/46 від 27.05.2009р. (т.1 а..с 16-18); декларацію про готовність об`єкта до експлуатації № 1430 від 27.12.2011р.(т.1 а.с. 19-25) та, відповідно, примірник Інвестиційного договору №20/07-09 від 20.07.2009 року, в якому пункт 3.1 викладено в настній редакції : « У результаті проведення робіт з благоустрою та реконструкції частини Парку ім. Богдана Хмельницького Інвестор отримує право користування культурно - розважальним комплексом, впродовж усього строку дії даного Договору». (т.1 а.с. 26 - 31). 
29 січня 2020 року ТОВ «БК «БУДСІТІ»» звернулося до Господарського суду Дніпропетровської області із клопотанням витребування у позивача оригіналу Інвестиційного договору № 20/07-09 від 20.07.2009 року (т.1 а.с. 61) 
Пунктом 4 ухвали Господарського суду Дніпропетровської області від 29.01.2020р. витребувано у позивача -Дніпровської міської ради оригінал Інвестиційного договору №20/07-09 від 20.07.2009 року для огляду в судовому засіданні.
13 лютого 2020 року ТОВ «БК «БУДСІТІ»» було подано клопотання про долучення доказів (т.1 а..с 77), яким Відповідач-2 передав суду першої інстанції Оригінал Інвестиційного договору №20/07-09 від 20.07.2009 року (т.1 а.с. 78-83).
03.03.2020 року представником Дніпровської міської ради А.С. Лучко подано клопотання про долучення доказів згідно якого було надано копію рішення Дніпровської міської ради № 37/46 від 27.05.2009р. (т.1 а..с 16-18).
Колегія суддів констатує, що подані разом із клопотанням від 03.03.2020р. подано фотокопії рішення Дніпровської міської ради № 37/46 від 27.05.2009р. та проекту інвестиційного договору, затвердженого рішення Дніпровської міської ради № 37/46 від 27.05.2009р., виготовлені на аркушах формату А5. При цьому на фотокопії рішення Дніпровської міської ради № 37/46 від 27.05.2009р. міститься на першій сторінці штамп «КОПІЯ» (т.1 а..с 132), а на останній сторінці копії відтістки штампу «Згідно з оригіналом» нижче «Заступник начальника управління-начальник» нижче «відділу розпорядчої документації управління» нижче «діловодства департамету забезпечення діяльності» нижче «виконавчих органів Дніпровської міської ради» нижче місце підпису «О.В. Шевелєва». У відведеному для підпису місці міститься підпис уповноважної особи, штамп дати « 02 бер 2020» та печатка Дніпровської міської ради «Для копій № 5».
Додана до вказаної копії рішення Дніпровської міської ради № 37/46 від 27.05.2009р. копія Інвестиційного договору №20/07-09 від 20.07.2009 року (т.1 з.с. 123 - а.с. 126), яка також виконана на аркуші формату А5 не містить будь-яких відміток про засвідчення його копії.
Колегія суддів зауважує, що відповідно до пункту 27 УНІФІКОВАНОЇ СИСТЕМИ ОРГАНІЗАЦІЙНО-РОЗПОРЯДЧОЇ ДОКУМЕНТАЦІЇ « Вимоги до оформлювання документів» ДСТУ 4163-2003, затвердженої Наказом Держспоживстандарту України 07.04.2003 N 55 і чинній на час подання позовної заяви 03.12.2018р. було унормовано, що відмітку про засвідчення копії документа складають зі слів "Згідно з оригіналом", назви посади, особистого підпису особи, яка засвідчує копію, її ініціалів та прізвища, дати засвідчення копії і проставляють нижче реквізиту 23. Приклад Згідно з оригіналом Секретар Підпис Ініціал(и), прізвище.
Враховуючи вищевикладене, колегія суддів виснує, що станом на час подання Дніпровською міською радою разом із позовноюю заявою фотокопій примірника Інвестиційного договору №20/07-09 від 20.07.2009 року 03 грудня 2018 року (т.1 а.с. 26-31) та , відповідно, разом із клопотанням від 3 березня 2020року фотокопії примірника Інвестиційного договору №20/07-09 від 20.07.2009 року 03 грудня 2018 року (т.1 з.с. 123 - а.с. 126) уповноважні представники позивача були обізнані про порядок засвідчення копій документів у відповідності до ДСТУ 4163-2003 і використовували даний Порядок, засвідчуючи копію рішення Дніпровської міської ради № 37/46 від 27.05.2009р. (т.1 а.с. 122-123). 
Відповідно до частини 2 статті 77 Господарського процесуального кодексу України, докази, одержані з порушенням закону, судом не приймаються.
Оскільки жодна із сторінок фотокопій примірника Інвестиційного договору №20/07-09 від 20.07.2009 року , подана 03 грудня 2018 року (т.1 а.с. 26-31) та , відповідно, 3 березня 2020року (т.1 з.с. 123 - а.с. 126) не містить обов`язкових реквізитів про її засвідчення у відповідності до пункту 5.27 УНІФІКОВАНОЇ СИСТЕМИ ОРГАНІЗАЦІЙНО-РОЗПОРЯДЧОЇ ДОКУМЕНТАЦІЇ « Вимоги до оформлювання документів» ДСТУ 4163-2003, затвердженої Наказом Держспоживстандарту України 07.04.2003 N 55, колегія суддів визнає примірники Інвестиційного договору №20/07-09 від 20.07.2009 року , подані 03 грудня 2018 року (т.1 а.с. 26-31) та , відповідно, 3 березня 2020року (т.1 з.с. 123 - а.с. 126) недопустимими в розумінні статті 77 Господарського процесуального кодексу України доказами і не приймає їх до уваги.
В подальшому, 19.04.2023р. представником Дніпровської міської ради Олександром Козюрою було подано клопотання про долучення доказів (т.2 а.с. 106), яким представник позивача просив долучити до матеріалів справи в тому числі : фотокопію рішення Дніпровської міської ради № 37/46 від 27.05.2009р. (т.2 а.с. 112-113), декларацію про готовність об`єкта до експлуатації № 1430 від 27.12.2011р.(т.2 а.с.115-118) та, відповідно, примірник Інвестиційного договору №20/07-09 від 20.07.2009 року на одному аркуші - перша і остання сторінки договору. Тобто спірний пункту 3.1 примірник договору, наданий 1 не містить (т.2 а.с. 114).
Відповідно до статті 76 Господарського процесуального кодексу України:
1. Належними є докази, на підставі яких можна встановити обставини, які входять в предмет доказування. Суд не бере до розгляду докази, які не стосуються предмета доказування.
2. Предметом доказування є обставини, які підтверджують заявлені вимоги чи заперечення або мають інше значення для розгляду справи і підлягають встановленню при ухваленні судового рішення.
Враховуючи відсутність в наданому представником Дніпровської міської ради Олександром Козюрою 19.04.2023р. примірнику Інвестиційного договору №20/07-09 від 20.07.2009 року спірних пунктів 3.1 та 3.2, колегія суддів виснує, що він не може бути враховано при вирішенні питання про редакцію пунктів 3.1,3.2 Інвестиційного договору №20/07-09 від 20.07.2009 року, яка була погоджена сторонами.
20.04.2023р., представником Дніпровської міської ради Олександром Козюрою було подано клопотання про доповнення клопотання про витребовування, (т.2 а.с. 157), яким представник позивача просив долучити до матеріалів справи: фотокопію, примірника Інвестиційного договору №20/07-09 від 20.07.2009 року, який за його доводами міститься в матеріалах справи № 804/9644/13-а , в якому, відповідно, пункт 3.1 викладено в наступній редакції : « У результаті проведення робіт з благоустрою та реконструкції частини Парку ім. Богдана Хмельницького Інвестор отримує право користування культурно - розважальним комплексом, впродовж усього строку дії даного Договору» (т.2 а.с.159-164).
Колегія суддів зауважує, що, у зв`язку з набранням чинності 01.01.2020 Інструкції з діловодства в місцевих та апеляційних судах України, затвердженої наказом ДСА України від 20.08.2019 №814 (зі змінами від 29.08.2019 №843) змінено порядок засвідчення та видавання копій судових рішень і документів. 
Так, відповідно до пунктів 7-10 розділу «XI. Засвідчення та видавання копій судових рішень і документів» Інструкції з діловодства в місцевих та апеляційних судах України, затвердженої Наказом Державної судової адміністрації України 20 серпня 2019 року № 814 (у редакції наказу, чинній на час подання 20.04.2023р. представником Дніпровської міської ради Олександром Козюрою було клопотання про витребовувавання), до якого було долучено примірник Інвестиційного договору №20/07-09 від 20.07.2009 року (т.2 а.с. 159-164):
7. Копії документів, долучених до судової справи, можуть видаватися за письмовою заявою відповідальними працівниками суду, відповідно до резолюції судді в провадженні якого знаходиться справа, або голови суду, у разі зберігання справи в архіві. Копія такого документа засвідчується як така, що відповідає матеріалам справи, та скріплюється печаткою суду.
8. Копія документа, долученого до судової справи, виготовляється шляхом виготовлення фотокопії (сканованої копії, ксерокопії) з документа.
9. Копія судового рішення (документу) засвідчується відміткою "Згідно з оригіналом".
{Абзац перший пункту 9 розділу XI в редакції Наказу Державної судової адміністрації № 248 від 03.06.2020}
Крім того, на копії судового рішення (документу) може зазначатися інформація про те, що оригінал судового рішення (документу) знаходиться в матеріалах справи (кримінального провадження).
{Абзац другий пункту 9 розділу XI в редакції Наказу Державної судової адміністрації № 248 від 03.06.2020}
У разі засвідчення з оригіналу електронного документу, збереженого в АСДС, проставляється відмітка "Виготовлено з автоматизованої системи документообігу суду".
{Абзац третій пункту 9 розділу XI в редакції Наказу Державної судової адміністрації № 248 від 03.06.2020}
У разі засвідчення з оригіналу електронного документу, який міститься в ЄДРСР, проставляється відмітка "Виготовлено з ЄДРСР".
{Пункт 9 розділу XI доповнено абзацом четвертим згідно з Наказом Державної судової адміністрації № 92 від 24.03.2021}
На лицьовому боці у верхньому правому куті першого аркуша документа проставляється відмітка "Копія".
На копії документа зазначається найменування посади, особистого підпису особи, яка засвідчує копію, її ініціалів і прізвища, дати засвідчення копії.
Відмітка про засвідчення розміщується нижче реквізиту документа "Підпис".
Копія документа скріплюється відповідною печаткою суду.
10. Якщо копія складається з кількох аркушів, вона має бути прошнурована нитками на три проколи, а на зворотному боці останнього аркуша скріплена підписом відповідальної особи апарату суду, засвідчена відбитком печатки суду, із відміткою "Всього в копії _____ арк.", посади та П. І. Б. відповідальної особи апарату суду. Допускається засвідчувати копії документів поаркушно.
Колегія суддів констатує відсутність в примірнику фотокопії Інвестиційного договору №20/07-09 від 20.07.2009 року (т.2 а.с. 159-164) реквізитів, які б підтверджували, що цей примірник Інвестиційного договору №20/07-09 від 20.07.2009 було отримано з матеріалів справи №804/9644/13-а, що дозволяє колегії суддів також не приймати його до уваги, як недопустимий в розумінні статті 77 Господарського процесуального кодексу України доказ.
Після отримання примірника фотокопії Інвестиційного договору №20/07-09 від 20.07.2009 року (т.2 а.с. 159-164), суд першої інстанції пунктом 2 ухвали від 20.04.2023р. повторно зобов`язав позивача- Дніпровську міську раду надати оригінал рішення Дніпровської міської ради № 37/46 від 27.05.2009 з додатками, копія якого долучена до позовної заяви для огляду в судовому засіданні.
Відповідно до частин 6,7 статті 91 Господарського процесуального кодексу України:
6. Якщо подано копію (електронну копію) письмового доказу, суд за клопотанням учасника справи або з власної ініціативи може витребувати у відповідної особи оригінал письмового доказу.
Якщо оригінал письмового доказу не поданий, а учасник справи або суд ставить під сумнів відповідність поданої копії (електронної копії) оригіналу, такий доказ не береться судом до уваги.
7. Документи, отримані за допомогою факсимільного чи інших аналогічних засобів зв`язку, приймаються судом до розгляду як письмові докази у випадках і в порядку, які встановлені законом або договором.
Колегія суддів констатує, що за наявності двох різних редакцій п.3.1 Інвестиційного договору №20/07-09 від 20.07.2009, які є взаємовиключними, позивач не надав оригіналу Інвестиційного договору №20/07-09 від 20.07.2009 з редакцією пункту 3.1 « У результаті проведення робіт з благоустрою та реконструкції частини Парку ім. Богдана Хмельницького Інвестор отримує право користування культурно - розважальним комплексом, впродовж усього строку дії даного Договору» ані суду першої інстанції, ані при перегляді справи в суді апеляційної інстанції.
17.10.2019 набув чинності Закон України від 20.09.2019 № 132-IX "Про внесення змін до деяких законодавчих актів України щодо стимулювання інвестиційної діяльності в Україні", яким було, зокрема внесено зміни до ГПК України та змінено назву статті 79 ГПК України з "Достатність доказів" на нову - "Вірогідність доказів" та викладено її у новій редакції, фактично впровадивши в господарський процес стандарт доказування "вірогідності доказів".
Принцип змагальності забезпечує повноту дослідження обставин справи та покладає тягар доказування на сторони. Водночас цей принцип не створює для суду обов`язок вважати доведеною та встановленою обставину, про яку стверджує сторона. Таку обставину треба доводити таким чином, аби реалізувати стандарт більшої переконливості, за яким висновок про існування стверджуваної обставини з урахуванням поданих доказів видається вірогіднішим, ніж протилежний.
Водночас сторони не можуть будувати власну позицію на тому, що вона є доведеною, доки інша сторона її не спростує (концепція негативного доказу), оскільки за такого підходу сама концепція змагальності втрачає сенс.
Подібну правову позицію викладено в постановах Верховного Суду від 23.10.2019 у справі № 917/1307/18, від 02.10.2018 у справі № 910/18036/17, від 23.10.2019 у справі №917/1307/18.
Стандарт доказування "вірогідності доказів", на відміну від "достатності доказів", підкреслює необхідність співставлення судом доказів, які надає позивач та відповідач. Тобто, з введенням в дію нового стандарту доказування необхідним є не надати достатньо доказів для підтвердження певної обставини, а надати їх саме ту кількість, яка зможе переважити доводи протилежної сторони судового процесу.
Відповідно до статті 79 ГПК України наявність обставини, на яку сторона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, вважається доведеною, якщо докази, надані на підтвердження такої обставини, є більш вірогідними, ніж докази, надані на її спростування. Питання про вірогідність доказів для встановлення обставин, що мають значення для справи, суд вирішує відповідно до свого внутрішнього переконання.
Тлумачення змісту цієї статті свідчить, що нею покладено на суд обов`язок оцінювати докази, обставини справи з огляду на їх вірогідність, яка дозволяє дійти висновку, що факти, які розглядаються скоріше були (мали місце), аніж не були.
Колегія суддів констатує, що звертаючись до суду першої інстанції з клопотанням про призначення у справі судової - технічної експертизи, Дніпровська міська рада не заперечувала належність підписів її посадовим особам - заступнику міського голови Дніпровської міської ради І.Г. Зайцевій та начальнику управління Культури та мистецтв Дніпроської міської ради Г.Г. Сіверцевій, які, відповідно, містяться в розділі « 9.РЕКВИЗИТИ ТА ПІДПИСИ СТОРІН» останньої сторінки оригіналу Інвестиційний договорів №20/07-09 від 20.07.2009 року, наданому ТОВ «БК «БУДСІТІ»», належність начальнику управління Культури та мистецтв Дніпроської міської ради Г.Г. Сіверцевій підписів на кожній із сторінок примірнику договору, а також автентичність відтиску печатки Дніпровської міської ради на останій сторінці договору, та, відповідно, відтиску печатки управління Культури та мистецтв Дніпровської міської ради на кожній із сторінок договору. 
Враховуючи вище встановлені фактичні обставини справи подання Дніпровською міською радою примірників Інвестиційних договорів №20/07-09 від 20.07.2009 року у вигляді фотокопій, які були визнані судом апеляційної інстанції недопустимими в розумінні статті 76 Господарського процесуального кодексу України доказами та надання ТОВ «БК «БУДСІТІ»» оригіналу Інвестиційний договорів №20/07-09 від 20.07.2009 року, щодо належності підписів посадовим особам від імені яких вони здійснені і печаток у Дніпровської міської ради не виниклої заперечень, колегія суддів виснує, що більш вірогідним доказом є саме оригінал Інвестиційний договів №20/07-09 від 20.07.2009 року (т.1 а.с. 78-83), наданий ТОВ «БК «БУДСІТІ»» і констатує, що такими, що відповідають фактичним обставинам справи є саме редакціії пункту 3.1 наступного змісту: « У результаті проведення робіт з благоустрою та реконструкції частини Парку ім. Богдана Хмельницького Інвестор отримує право власності на створені ним об?єкти нерухомого майна (культурно-розважальний комплекс), а також право користування іншими реконструйованими згідно з цим договором об?єктами та інфраструктурою Парку» та, відповідно, пункту 3.2. «В результаті проведення робіт з благоустрою та реконструкції частини Парку ім. Богдана Хмельницького усі відновлені об`єкти благоустрою (туалет, алеї, місця відпочинку, зовнішнє освітлення) як невід`ємна частина Парку є власністю територіальної громади м. Дніпропетровська в особі Дніпропетровської міської ради та використовується парком за призначенням»
На підставі вищевикладеного, колегія суддів виснує, що висновки суду першої інстанції в частині того, що : « Зважаючи на викладене, можна зробити висновок про те, що позивач, як орган місцевого самоврядування, не давав своєї згоди на укладення Інвестиційного договору в редакції, яку надав відповідач - 2, оскільки своїм рішенням затвердив інший проєкт Інвестиційного договору, який не передбачав можливість переходу права власності на комунальне майно до інвестора.
При цьому Комунальне підприємство «Парк культури та відпочинку ім. Б. Хмельницького», хоча й підписувало Інвестиційний договір за дорученням органу місцевого самоврядування, не є власником спірного майна, та не має права самостійно, без відповідних повноважень розпоряджатися цим майном.
Оскільки не доведено протилежне, суд виходить з того, що Комунальне підприємство «Парк культури та відпочинку ім. Б. Хмельницького» діяло добросовісно та підписало Інвестиційний договір у редакції, яка була затверджена позивачем…» не відповідають фактичним обставинам справи.
При цьому колегія суддів зауважує, що Інвестиційний договір №20/07-09 від 20.07.2009 року в редакції поданій ТОВ «БК «БУДСІТІ»» як на час прийняття судом першої інстанції оспорюваного рішення, так і на час його перегляду судом апеляційної інстанції є чинним.
Європейський суд з прав людини зауважує, що національні суди мають вибирати способи такого тлумачення, які зазвичай можуть включати акти законодавства, відповідну практику, наукові дослідження тощо (VOLOVIK v. UKRAINE, № 15123/03, § 45, ЄСПЛ, 06 грудня 2007 року).
Тлумачення як статті 3 ЦК України загалом, так і пункту 6 статті 3 ЦК України, свідчить, що загальні засади (принципи) цивільного права мають фундаментальний характер й інші джерела правового регулювання, в першу чергу, акти цивільного законодавства, мають відповідати змісту загальних засад. Це, зокрема, проявляється в тому, що загальні засади (принципи) є по своїй суті нормами прямої дії та повинні враховуватися, зокрема, при тлумаченні норм, що містяться в актах цивільного законодавства.
Добросовісність (пункт 6 статті 3 ЦК України) - це певний стандарт поведінки, що характеризується чесністю, відкритістю і повагою інтересів іншої сторони договору або відповідного правовідношення.
У статті 629 ЦК України закріплено один із фундаментів на якому базується цивільне право - обов`язковість договору. Тобто з укладенням договору та виникненням зобов`язання його сторони набувають обов`язки (а не лише суб`єктивні права), які вони мають виконувати. Не виконання обов`язків, встановлених договором, може відбуватися при: (1) розірванні договору за взаємною домовленістю сторін; (2) розірванні договору в судовому порядку; (3) відмові від договору в односторонньому порядку у випадках, передбачених договором та законом; (4) припинення зобов`язання на підставах, що містяться в главі 50 ЦК України; (5) недійсності договору (нікчемності договору або визнання його недійсним на підставі рішення суду).
Правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо його зміст зафіксований в одному або кількох документах, у листах, телеграмах, якими обмінялися сторони (абзац 1 частини першої статті 207 ЦК України, в редакції чинній на момент виникнення спірних правовідносин).
Тлумачення абзацу 1 частини першої статті 207 ЦК України (в редакції чинній на момент виникнення спірних правовідносин) свідчить, що:
правочин оформлюється шляхом фіксації волі сторони (сторін) та його змісту. Така фіксація здійснюється різними способами;
першим і найпоширенішим з них є складання одного або кількох документів, які текстуально відтворюють волю сторін;
зазвичай правочин фіксується в одному документі. Це стосується як односторонніх правочинів (наприклад, складення заповіту), так і договорів (дво- і багатосторонніх правочинів). Домовленість сторін дво- або багатостороннього правочину, якої вони досягли, фіксується в його тексті, який має бути ідентичним у всіх сторін правочину.
При виборі і застосуванні норми права до спірних правовідносин суд враховує висновки щодо застосування відповідних норм права, викладені в постановах Верховного Суду (частина четверта статті 263 ЦПК України).
У постанові Верховного Суду в складі колегії суддів Другої судової палати Касаційного цивільного суду від 10 березня 2021 року у справі № 607/11746/17 (провадження № 61-18730св20) зазначено, що «з урахуванням принципів цивільного права, зокрема, добросовісності, справедливості та розумності, сумніви щодо дійсності, чинності та виконуваності договору (правочину) повинні тлумачитися судом на користь його дійсності, чинності та виконуваності».
У силу різних причин не виключені в цивільному обороті ситуації, за яких примірники одного й того ж договору матимуть відмінні (не ідентичні) редакції.
Договір як універсальний регулятор приватних відносин, покликаний забезпечити їх регулювання та має бути направлений на встановлення, зміну або припинення приватних прав та обов`язків.
За допомогою такого універсального регулятора приватних відносин як договір його сторони можуть регулювати застосування, зокрема: парафування (підписання кожної із сторінок договору) з метою забезпечення ідентичності примірників договору; визначення того, який із примірників договору має пріоритет при різних редакціях примірників договору. У разі наявності таких правил в договорі, то саме за їх допомогою має вирішуватися «конкуренція» примірників договору стосовно тих чи інших умов. У випадку, коли сторони не урегулювали в договорі парафування (підписання кожної із сторінок договору) та визначення того, який із примірників договору має пріоритет при різних редакціях примірників договору, то найбільш розумним та прийнятним є висновок, що сторони не домовилися щодо тих умов, які відрізняються і в цьому разі відносини сторін мають регулюватися нормами актів цивільного законодавства.
Щодо наявності в тексті Інвестиційного договорору №20/07-09 від 20.07.2009 року пункту 3.2 наступного змісту: « В результаті проведення робіт з благоустрою та реконструкції частини Парку ім. Богдана Хмельницького усі відновлені об`єкти благоустрою (туалет, алеї, місця відпочинку, зовнішнє освітлення) як невід`ємна частина Парку є власністю територіальної громади м. Дніпропетровська в особі Дніпропетровської міської ради та використовується парком за призначенням», колегія суддів виходить з наступного:
Відповідно до витягу з державного реєстру речових прав на нерухоме майно про реєстрацію права власності (Т.1 а.с. 84): «… Актуальна інформація про об`єкт нерухомого майна
Реєстраційний номер об`єкта нерухомого майна:	1702829012101	
Об`єкт нерухомого майна:	культурно-розважальний комплекс, об`єкт житлової нерухомості: Ні	
Опис об`єкта:	Загальна площа (кв.м): 966.5, матеріали стін: цегла, пенобетон, Опис: Культурно-розважальний комплекс в парку культури та відпочинку ім. Богдана Хмельницького по вул. Богдана Хмельницького, 27п в м. Дніпрі.	
Адреса:	Дніпропетровська обл., м. Дніпро (місто Дніпропетровськ), вулиця Хмельницького Богдана (вулиця Хмельницького Богдана), будинок 27п..»	

Відповідно до відомостей, наведених в таблиці «… ХАРАКТЕРИСТИКА БУДІВЕЛЬ ТА СПОРУД
з технічного паспору на громадський будинок (Т.1 а.с. 85) Культурно-розважальний комплекс лат А-1 № 27 П аул. пр.-т БОГДАНА ХМЕЛЬНИЦЬКОГО місто (селище, село) м. Дніпро (т.1 а.с. 88)

Замовник технічної інвентаризації або уповноважена ним особа (прізвище, ім`я та по батькові фізичної особи або найменування юридичної особи)	Місце проживання, серія і номер паспорта фізичної особи або місцезнаходження, код за ЄДРПОУ юридичної особи	
Давиденко Олександр Вікторович	АЕ 348488	

Літера А-1
Назва будівель та споруд Культурно- розважальний комплекс
РІК будів ництва 2011
Фундамент з/бетон
Стіни цегла
Дах метал
Електро Поста чання так
Водо провід так
Каналізація так
Газопостачання -
Площа кв.м. 966,5
Будіве льний обьєм 6862
Буді вельна вартість -
% зносу -
Інвентар вартість - …»
На підставі вищевикладеного, колегія суддів виснує, що отримане внаслідок прийняття державним реєстратором Чумаківської сільської ради Дніпропетровського району Дніпропетровської області Третяк Т.В. рішення № 44227650 від 24.11.18р. про державну реєстрацію прав (з відкриттям розділу) на культурно-розважальний комплекс, що розташований в м. Дніпро, вул. Хмельницького Богдана, буд. 27 П, загальною площею 966,5 кв.м, за Товариством з обмеженою відповідальністю «БК «БУДСІТІ» отримано право власності саме на нерухоме майно, який відповідає технічному паспорту (т.1 а.с. 85) з характеристиками (т.1 а.с. 88-89). 
У постанові Верховного Суду в складі Об`єднаної палати Касаційного цивільного суду від 18 квітня 2018 року у справі № 753/11000/14-ц (провадження № 61-11сво17) зроблено висновок, що «у разі, якщо з`ясувати справжній зміст відповідної умови договору неможливо за допомогою загальних підходів до тлумачення змісту правочину, передбачених у частинах третій та четвертій статті 213 ЦК України, слід застосовувати тлумачення contra proferentem. Contra proferentem (лат. verba chartarum fortius accipiuntur contra proferentem - слова договору повинні тлумачитися проти того, хто їх написав). Особа, яка включила ту або іншу умову в договір, повинна нести ризик, пов`язаний з неясністю такої умови. При цьому це правило застосовується не тільки в тому випадку, коли сторона самостійно розробила відповідну умову, але й тоді, коли сторона скористалася стандартною умовою, що була розроблена третьою особою. Це правило підлягає застосуванню не тільки щодо умов, які «не були індивідуально узгоджені» (no individually negotiated), але також щодо умов, які хоча і були індивідуально узгоджені, проте були включені в договір «під переважним впливом однієї зі сторін» (under the diminant sinfluence of the party)».
Тобто contra proferentem має застосовуватися у разі, якщо є два різні тлумачення умови (чи умов) договору, а не дві відмінні редакції певної умови (умов) договору, з врахуванням того, що:
contra proferentem має на меті поставити сторону, яка припустила двозначність, в невигідне становище. Оскільки саме вона допустила таку двозначність;
contra proferentem спрямований на охорону обґрунтованих очікувань сторони, яка не мала вибору при укладенні договору (у тому числі при виборі мови і формулювань);
contra proferentem застосовується у тому випадку, коли очевидно, що лише одна сторона брала участь в процесі вибору відповідних формулювань чи формулюванні тих або інших умов в договорі чи навіть складала проект усього договору або навіть тоді, коли сторона скористалася стандартною умовою, що була розроблена третьою особою;
у разі неясності умов договору тлумачення умов договору повинно здійснюватися на користь контрагента сторони, яка підготувала проект договору або запропонувала формулювання відповідної умови. Поки не доведене інше, презюмується, що такою стороною була особа, яка є професіоналом у відповідній сфері, що вимагає спеціальних знань.
Оскільки в зазначених вище документах (т.1 а.с. 85-89) відсутні будь-які відомості щодо об`єктів благоустрою (туалету, алей, місць відпочинку, зовнішнього освітлення), колегія суддів виснує, що наявність в Інвестиційному договорі №20/07-09 від 20.07.2009 року пункту 3.2 в редакції поданій ТОВ «БК «БУДСІТІ»» не впливало на можливість набуття Відповідачем -2 права власності на культурно-розважальний комплекс, номер запису про право власності 29087905, що розташований в м. Дніпро, вул. Хмельницького Богдана, буд. 27 П, загальною площею 966,5 кв.м і подальшу його реєстрацію за Товариством з обмеженою відповідальністю «БК «БУДСІТІ»
У приватному праві недійсність (нікчемність чи оспорюваність) може стосуватися або «вражати» договір, правочин, акт органу юридичної особи, державну реєстрацію чи документ.
Недійсність договору як приватно-правова категорія, покликана не допускати або присікати порушення приватних прав та інтересів або ж їх відновлювати. До правових наслідків недійсності правочину належить те, що він не створює юридичних наслідків. Тобто, правовим наслідком недійсності договору є по своїй суті «нівелювання» правового результату породженого таким договором (тобто вважається, що не відбулося переходу/набуття/зміни/встановлення/припинення прав взагалі).
Тлумачення частини першої статті 203 ЦК України свідчить, що під змістом правочину розуміється сукупність умов, викладених в ньому.
Зміст правочину, в першу чергу, має відповідати вимогам актів цивільного законодавства, перелічених в статті 4 ЦК України. Втім більшість законодавчих актів носять комплексний характер, і в них поряд із приватно-правовими можуть міститися норми різноманітної галузевої приналежності. За такої ситуації необхідно вести мову про те, що зміст правочину має не суперечити вимогам, встановленим у приватно-правовій нормі, хоча б вона містилася в будь-якому нормативно-правовому акті, а не лише акті цивільного законодавства.
Під вимогами, яким не повинен суперечити правочин, мають розумітися ті правила, що містяться в імперативних приватно-правових нормах.
Під захистом цивільних прав розуміється передбачений законодавством засіб, за допомогою якого може бути досягнуте припинення, запобігання, усунення порушення права, його відновлення і (або) компенсація витрат, викликаних порушенням права. Обраний спосіб захисту має безпосередньо втілювати мету, якої прагне досягти суб`єкт захисту, тобто мати наслідком повне припинення порушення його прав та охоронюваних законом інтересів.
Належний спосіб захисту, виходячи із застосування спеціальної норми права, повинен забезпечити ефективне використання цієї норми у її практичному застосуванні - гарантувати особі спосіб відновлення порушеного права або можливість отримання нею відповідного відшкодування.
Отже, засіб юридичного захисту має бути ефективним, як на практиці, так і за законом. У рішенні від 31.07.2003 у справі "Дорани проти Ірландії" Європейський суд з прав людини зазначив, що поняття "ефективний засіб" передбачає не лише запобігання порушенню або припиненню порушення, а так само встановлення механізму відновлення, поновлення порушеного права. Таким чином, обов`язковим є практичне застосування ефективного механізму захисту. Інший підхід суперечитиме принципу верховенства права.
Як правило, суб`єкт порушеного права може скористатися не будь-яким, а цілком конкретним способом захисту свого права (пункт 5.6 постанови Великої Палати Верховного Суду від 22.08.2018 у справі № 925/1265/16).
Велика Палата Верховного Суду неодноразово звертала увагу на те, що застосування конкретного способу захисту цивільного права залежить як від змісту права чи інтересу, за захистом якого звернулась особа, так і від характеру його порушення, невизнання або оспорення. Такі право чи інтерес мають бути захищені судом у спосіб, який є ефективним, тобто таким, що відповідає змісту відповідного права чи інтересу, характеру його порушення, невизнання або оспорення та спричиненим цими діяннями наслідкам.
Подібні висновки сформульовані, зокрема, у постановах Великої Палати Верховного Суду від 05.06.2018 у справі № 338/180/17, від 11.09.2018 у справі № 905/1926/16 та від 30.01.2019 у справі № 569/17272/15-ц.
Згідно зі ст. 16 Цивільного кодексу України суд може захистити цивільне право або інтерес іншим способом, що встановлений договором або законом.
Одночасно з цим, Конвенцією про захист прав людини і основоположних свобод визнається право людини на доступ до правосуддя, а відповідно до статті 13 Конвенції (право на ефективний засіб юридичного захисту) передбачено, що кожен, чиї права та свободи, визнані в цій Конвенції, було порушено, має право на ефективний засіб юридичного захисту в національному органі, навіть якщо таке порушення було вчинене особами, які здійснювали свої офіційні повноваження. При цьому, під ефективним способом слід розуміти такий, що призводить до потрібних результатів, наслідків, дає найбільший ефект. Таким чином, ефективний спосіб захисту повинен забезпечити поновлення порушеного права, бути адекватним наявним обставинам.
В свою чергу, під захистом права розуміється державно-примусова діяльність, спрямована на відновлення порушеного права суб`єкта правовідносин та забезпечення виконання юридичного обов`язку зобов`язаною стороною. Спосіб захисту може бути визначений як концентрований вираз змісту (суті) міри державного примусу, за допомогою якого відбувається досягнення бажаного для особи, право чи інтерес якої порушені, правового результату. Спосіб захисту втілює безпосередню мету, якої прагне досягнути суб`єкт захисту (позивач), вважаючи, що таким чином буде припинене порушення (чи оспорювання) його прав, він компенсує витрати, що виникли у зв`язку з порушенням його прав, або в інший спосіб нівелює негативні наслідки порушення його прав.
Отже, способи захисту за своїм призначенням можуть вважатися визначеним законом механізмом матеріально-правових засобів здійснення охорони цивільних прав та інтересів, що приводиться в дію за рішенням суду у разі їх порушення чи реальної небезпеки такого порушення. При цьому, метою застосування певного способу захисту є усунення невизначеності у взаємовідносинах суб`єктів, створення необхідних умов для реалізації права й запобігання дій зі сторони третіх осіб, які перешкоджають його здійсненню.
Оскільки положення Конституції України та Конвенції мають вищу юридичну силу, а обмеження матеріального права суперечать цим положенням, порушення цивільного права чи цивільного інтересу підлягають судовому захисту і у спосіб, який є ефективним засобом захисту, тобто таким, що відповідає змісту порушеного права, характеру його порушення та наслідкам, спричиненим цим порушенням.
Враховуючи вищевикладені колегією суддів висновки в частині того Інвестиційний договір №20/07-09 від 20.07.2009 року в редакції поданій ТОВ «БК «БУДСІТІ»» як на час прийняття судом першої інстанції оспорюваного рішення, так і на час його перегляду судом апеляційної інстанції є чинним, колегія суддів виснує, що Дніпровською міською радою обрано неефективний спосіб захисту.
Відповідно до пункту 2 частини 1 статті 275 Господарського процесуального кодексу України, суд апеляційної інстанції за результатами розгляду апеляційної скарги має право скасувати судове рішення повністю або частково і ухвалити нове рішення у відповідній частині або змінити рішення.
Відповідно до пунктів 1-3 частини 1 статті 277 Господарського процесуального кодексу України, підставами для скасування судового рішення повністю або частково та ухвалення нового рішення у відповідній частині або зміни судового рішення є :
1) нез`ясування обставин, що мають значення для справи;
2) недоведеність обставин, що мають значення для справи, які суд першої інстанції визнав встановленими;
3) невідповідність висновків, викладених у рішенні суду першої інстанції, встановленим обставинам справи;
Враховуючи вищевстановлені фактичні обставини справи щодо обрання Дніпровською міською радою неефективного способу захисту і недоведення належними і допустимими в розумінні статтею 76,77 Господарського процесуального кодексу України заявлених позовних вимог, колегія суддів виснує про наявність підстав для скасування рішення Господарського суду Дніпропетровської області від 18.05.2023 у справі № 904/5764/19 та ухвалення нового рішення про відмову в задоволенні позовних вимог в повному обсязі, а апеляційну скаргу Товариства з обмеженою відповідальністю "БК "БУДСІТІ", відповідно, визнає такою, що підлягає задоволенню.
Аналізуючи питання обсягу дослідження доводів скаржника та їх відображення у судових рішеннях, питання вичерпності висновків суду, суд апеляційної інстанції ґрунтується на висновках, що їх зробив Європейський суд з прав людини у справі "Проніна проти України" (Рішення ЄСПЛ від 18.07.2006). Зокрема, ЄСПЛ у своєму рішенні зазначив, що пункт 1 статті 6 Конвенції зобов`язує суди давати обґрунтування своїх рішень, але це не може сприйматись як вимога надавати детальну відповідь на кожен аргумент. Межі цього обов`язку можуть бути різними в залежності від характеру рішення. Крім того, необхідно брати до уваги різноманітність аргументів, які сторона може представити в суд, та відмінності, які існують у державах-учасницях, з огляду на положення законодавства, традиції, юридичні висновки, викладення та формулювання рішень. Таким чином, питання, чи виконав суд свій обов`язок щодо подання обґрунтування, що випливає зі статті 6 Конвенції, може бути визначено тільки у світлі конкретних обставин справи.
У даній справі апеляційний суд дійшов висновку, що учасникам справи надано вичерпну відповідь на всі істотні питання, що виникають при кваліфікації спірних відносин як у матеріально-правовому, так і у процесуальному сенсах.

Розподіл судових витрат:

У відповідності до статті 129 Господарського процесуального кодексу України, судові витрати за подання апеляційної скарги у розмірі 6 603,50 грн. колегія суддів покладає на позивача, як на особу, проти якої ухвалено судове рішення.

Керуючись ст. ст. 129, 269, 270, 273, 275, 277, 282, 284 Господарського процесуального кодексу України, Центральний апеляційний господарський суд,

ПОСТАНОВИВ:

Апеляційну скаргу Товариства з обмеженою відповідальністю "БК "БУДСІТІ", м. Дніпро на рішення Господарського суду Дніпропетровської області від 18.05.2023 у справі № 904/5764/19 - задовольнити.
Рішення Господарського суду Дніпропетровської області від 18.05.2023 у справі № 904/5764/19 - скасувати.
Ухвалити нове рішення. 
В задоволенні позовних вимог відмовити в повному обсязі.
Стягнути з Дніпровської міської ради (пр. Д. Яворницького, 75, Дніпро, 49000: ідентифікаційний код - 26510514) на користь Товариства з обмеженою відповідальністю «БК БУДСІТІ» (вул. Гоголя, буд. 14-А/33, Дніпро, 49000; ідентифікаційний код - 35395416) витрати зі сплати судового збору за подання апеляційної скарги у сумі 6 603,50 грн.
Видачу відповідних наказів доручити Господарського суду Дніпропетровської області.
Постанова набирає законної сили з дня її прийняття та може бути оскаржена у касаційному порядку в строки передбачені ст. 288 ГПК України.
Повний текст постанови виготовлено 03.06.2026

Головуючий суддя М.О. Дармін

Суддя О.Ю. Соп`яненко

Суддя І.М. Кощеєв