Номер провадження 2/754/7700/26
Справа №754/5564/26
РІШЕННЯ 
Іменем України

10 червня 2026 року Деснянський районний суд м.Києва в складі: 
головуючого судді  Скрипки О.І.
при секретарі   Моторенко К.О., 
розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду в м.Києві за правилами спрощеного позовного провадження цивільну справу за позовною заявою Товариства з обмеженою відповідальністю «Фінансова компанія «Позика» до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості за кредитним договором, -

В С Т А Н О В И В :

Позивач ТОВ «ФК «Позика» звернувся до суду з позовом до відповідача про стягнення заборгованості за кредитним договором
Свої вимоги позивач обґрунтовує тим, що 11.10.2021 року ТОВ «ФК «Ірбіс» та відповідач ОСОБА_1 уклали кредитний договір № 29226683 у формі електронного документа з використанням електронного підпису, за умовами якого відповідачу було надано кредит в розмірі 5000,00 грн. на умовах строковості, зворотності, платності, однак відповідач свої зобов`язання за кредитним договором належним чином не виконав. 
Як зазначає позивач, 01.09.2025 року ТОВ «ФК «Ірбіс» та ТОВ «ФК «Позика» уклали Договір факторингу № 01092025/1, згідно умов якого ТОВ «ФК «Позика» відступлено право грошової вимоги до відповідача за Кредитним договором № 29226683 від 11.10.2021 року.
Посилаючись на викладене, позивач вказує, що загальна сума заборгованості відповідача на момент подання позовної заяви становить 17 000,00 грн., яка складається з наступного: 5000,00 грн. - заборгованість по кредиту; 12 000,00 грн. - заборгованість по несплаченим відсоткам за користування кредитом.
Посилаючись на викладене, позивач просить задовольнити його вимоги та стягнути з відповідача суму заборгованості в розмірі 17 000,00 грн., а також стягнути судові витрати по сплаті судового збору в розмірі 2662,40 грн. та витрати на професійну правничу допомогу в розмірі 5500,00 грн.
Ухвалою судді Деснянського районного суду м.Києва від 13.04.2026 року відкрито провадження у справі за правилами спрощеного позовного провадження з повідомленням (викликом) сторін та призначено судове засідання.
Ухвалою Деснянського районного суду м.Києва від 07.11.2025 року витребувано у АТ КБ «ПриватБанк» інформацію, що становить банківську таємницю.
Представник позивача, будучи належним чином повідомленим про час та місце розгляду справи, в судове засідання не з`явився, у прохальній частині просить розглядати справу в його відсутність.
Відповідач, належним чином повідомлений про час і місце судового розгляду у встановленому законом порядку за місцем своєї реєстрації, у судове засідання не з`явився, надавши заяву, в якій не визнав заборгованість за відсотками та не погодився із витратами на правничу допомогу, а також вказав, що є призваним на військову службу з квітня 2022 року.
Враховуючи обставини справи, наявність заяви сторони по суті справи, суд вважає можливим розглянути справу у відсутність сторін на підставі наявних доказів. 
Враховуючи, що сторони по справі в судове засідання не з`явились, відповідно до ст.247 ч.2 ЦПК України фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснювалось.
Суд, дослідивши матеріали справи, повно і всебічно з`ясувавши всі фактичні обставини справи, на яких ґрунтується позов, об`єктивно оцінивши докази, які мають юридичне значення для розгляду справи і вирішення спору по суті, вважає що позов підлягає частковому задоволенню з наступник підстав.
Як встановлено судом і вбачається з матеріалів справи, 11.10.2021 року між ТОВ «ФК «Ірбіс» та відповідачем ОСОБА_1 було укладено договір про надання фінансового кредиту, за умовами якого відповідачу надано кредит у розмірі 5000,00 грн. строком на 90 календарних днів до 09.01.2022 року зі сплатою зниженою процентної ставки протягом 30 днів в розмірі 2 % в день, стандартної зниженої процентної ставки протягом наступних 60 днів в розмірі 3 % в день.
У Таблиці обчислення загальної вартості кредиту для споживача, що є додатком № 1 до договору, сторони визначили, що загальна вартість кредиту становить 17 000,00 грн. та складається з: 5000,00 грн. - сума кредиту, 12 000,00 грн. - проценти за користування кредитом.
10.11.2021 року між ТОВ «ФК «Ірбіс» та відповідачем ОСОБА_1 було укладено додатковий договір до вищевказаного договору, за умовами якого сторони змінили строк кредитування до 08.02.2022 року, збільшили строк пільгового періоду до 60 днів та зменшили строк стандартного періоду до 30 днів, а також визначили, що загальна вартість кредиту становить 15 500,00 грн., що складається з: 5000,00 грн. - сума кредиту, 10 500,00 грн. - проценти за користування кредитом.
01.09.2025 року ТОВ «ФК «Ірбіс» та ТОВ «ФК «Позика» уклали Договір факторингу № 01092025/1, згідно умов якого ТОВ «ФК «Позика» відступлено право грошової вимоги до відповідача за Кредитним договором № 29226683 від 11.10.2021 року.
Зі складеного первісним кредитором розрахунку заборгованості вбачається, що відповідач має заборгованість за період з 11.10.2021 року по 08.02.2022 року в розмірі 17 000,00 грн., що складається з: 5000,00 грн. - сума кредиту, 12 000,00 грн. - сума процентів.
Також, з вказаного розрахунку вбачається, що відповідачем 10.11.2021 року сплачено 3000,00 грн., які зараховані на погашення процентів. 
Згідно ст.526 ЦК України, зобов`язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цьогоКодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться.
Відповідно до ч.1 ст.1054 ЦК України, за кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобов`язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірі та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов`язується повернути кредит та сплатити проценти.
Позивач просить стягнути з відповідача заборгованість в загальному розмірі 17 000,00 грн., що складається з: 5000,00 грн. - сума кредиту, 12 000,00 грн. - сума процентів. 
Відповідач проти вказаних вимог заперечував, не визнавши розмір процентів.
Згідно із ч.1ст.530 ЦК України, якщо у зобов`язанні встановлений строк (термін) його виконання, то воно підлягає виконанню у цей строк (термін).
Статтею 610 ЦК України передбачено, що порушенням зобов`язання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов`язання (неналежне виконання). 
Згідно із ч. 1ст. 612 ЦК України, боржник вважається таким, що прострочив, якщо він не приступив до виконання зобов`язання або не виконав його у строк, встановлений договором або законом. 
Відповідно дост. 625 ЦК України, боржник не звільняється від відповідальності за неможливість виконання ним грошового зобов`язання.
Статтею 629 ЦК України визначено, що договір є обов`язковим для виконання сторонами. 
Відповідно до положень ст.638 ЦК України, договір є укладеним, якщо сторони досягли згоди з усіх істотних умов договору. Істотними умовами договору є умови про предмет договору, умови, що визначені законом як істотні або є необхідними для договорів даного виду, а також усі ті умови, щодо яких за заявою хоча б однієї із сторін має бути досягнуто згоди.
Згідно із ч.2 ст.1050 ЦК України, якщо договором встановлений обов`язок позичальника повернути позику частинами, то в разі прострочення повернення чергової частини позикодавець має право вимагати дострокового повернення частини позики, що залишилась, та сплати процентів.
Відповідно до ст.536 ЦК України, за користування чужими грошовими коштами боржник зобов`язаний сплачувати проценти, якщо інше не встановлено договором між фізичними особами. Розмір процентів за користування чужими грошовими коштами встановлюється договором, законом або іншим актом цивільного законодавства.
Як передбачено ч.1 ст.546 ЦК України, виконання зобов`язання може забезпечуватися неустойкою (пеня, штрафи), порукою, гарантією, заставою, тощо, що обчислюється у відсотках від суми несвоєчасно виконаного грошового зобов`язання за кожен день прострочення виконання.
Згідно ч.1 ст.81 ЦПК України, кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом.
У відповідності до ст.76 ЦПК України, доказами є будь-які фактичні дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи. Ці дані встановлюються письмовими, речовими і електронними доказами; висновками експертів; показаннями свідків.
Статтями 77,78 ЦПК України визначено, що належними є докази, які містять інформацію щодо предмета доказування. Обставини справи, які за законом мають бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватись іншими засобами доказування.
Враховуючи досліджені судом докази, встановлено, що відповідач отримав від позивача кредитні кошти, але взятих на себе кредитних зобов`язань належним чином не виконує, тому позовні вимоги є обґрунтованими та такими, що підлягають задоволенню в частині стягнення тіла кредиту в розмірі 5000,00 грн.
Що ж стосується решти нарахованої позивачем заборгованості, то суд зазначає наступне.
Так, відповідно до позовної заяви, позивач просить стягнути з відповідача заборгованість за процентами в розмірі 12 000,00 грн.
Дійсно, згідно розрахунку заборгованості, складеного первісним кредитором, заборгованість відповідача за процентами за період кредитування становить 12 000,00 грн.
Однак, вказана сума процентів судом відхиляється як така, що не відповідає умовам додаткового договору від 10.11.2021 року до кредитного договору, за умовами якого було погоджено розмір процентів за строк кредитування в розмірі 10 500,00 грн.
Крім того, з вказаного розрахунку вбачається, що відповідачем 10.11.2021 року було сплачено 3000,00 грн. на погашення процентів, однак, зазначена сума не врахована первісним кредитором.
Таким чином, виходячи із погодженої сторонами суми процентів за період з 11.10.2021 року по 08.02.2022 року в розмірі 10 500,00 грн., сплати відповідачем процентів в розмірі 3000,00 грн., до стягнення з відповідача на користь позивача належить 7500,00 грн. в рахунок погашення процентів. В іншій частині вимог належить відмовити за необґрунтованістю.
При вирішенні питання про стягнення з відповідача процентів суд відхиляє і посилання відповідача на те, що він є військовослужбовцем.
Так, згідно копії військового квитка та довідок Військової частини НОМЕР_1 та Військової частини НОМЕР_2 , ОСОБА_1 перебуває на військовій службі по мобілізації з 25.04.2022 року.
Відповідно до ст.5 Цивільного кодексу України, акти цивільного законодавства регулюють відносини, які виникли з дня набрання ними чинності. Акт цивільного законодавства не має зворотної дії у часі, крім випадків, коли він пом`якшує або скасовує цивільну відповідальність особи. Якщо цивільні відносини виникли раніше і регулювалися актом цивільного законодавства, який втратив чинність, новий акт цивільного законодавства застосовується до прав та обов`язків, що виникли з моменту набрання ним чинності.
Згідно частини 15 статті 14 Закону України «Про соціальний і правовий захист військовослужбовців та членів їх сімей» в редакції, що діяла на момент виникнення спірних правовідносин (на момент укладення договору між позивачем та відповідачем), військовослужбовцям з початку і до закінчення особливого періоду, а резервістам та військовозобов`язаним - з моменту призову під час мобілізації і до закінчення особливого періоду штрафні санкції, пеня за невиконання зобов`язань перед підприємствами, установами і організаціями усіх форм власності, у тому числі банками, та фізичними особами, а також проценти за користування кредитом не нараховуються.
Відповідно до частини 15 статті 14 Закону України «Про соціальний і правовий захист військовослужбовців та членів їх сімей» в реакції, чинній на момент звернення позивача до суду з вказаним позовом, «військовослужбовцям, які були призвані на військову службу за призовом під час мобілізації, на особливий період або на військову службу за призовом осіб із числа резервістів в особливий період на весь час їх призову, а також їх дружинам (чоловікам), а також іншим військовослужбовцям, під час дії особливого періоду, які брали або беруть участь у захисті незалежності, суверенітету та територіальної цілісності України і брали безпосередню участь в антитерористичній операції, забезпеченні її проведення, перебуваючи безпосередньо в районах антитерористичної операції у період її проведення, у здійсненні заходів із забезпечення національної безпеки і оборони, відсічі і стримування збройної агресії Російської Федерації в Донецькій та Луганській областях, забезпеченні їх здійснення, перебуваючи безпосередньо в районах та у період здійснення зазначених заходів, у заходах, необхідних для забезпечення оборони України, захисту безпеки населення та інтересів держави у зв`язку із збройною агресією Російської Федерації проти України, їх дружинам (чоловікам) - штрафні санкції, пеня за невиконання зобов`язань перед підприємствами, установами і організаціями усіх форм власності, у тому числі банками, та фізичними особами, а також проценти за користування кредитом не нараховуються, крім кредитних договорів щодо придбання майна, яке віднесено чи буде віднесено до об`єктів житлового фонду (жилого будинку, квартири, майбутнього об`єкта нерухомості, об`єкта незавершеного житлового будівництва, майнових прав на них), та/або автомобіля, а також крім кредитних договорів щодо придбання та встановлення фотоелектричних модулів та/або вітрових електроустановок разом із гібридними інверторами та установками зберігання енергії, проценти за якими можуть бути погашені чи компенсовані за рахунок третіх осіб або держави».
Згідно із Законом України «Про мобілізаційну підготовку та мобілізацію», особливим періодом є функціонування національної економіки, органів державної влади, інших державних органів, органів місцевого самоврядування, Збройних Сил України, інших військових формувань, сил цивільного захисту підприємств, установ і організацій, а також виконання громадянами України свого конституційного обов`язку щодо захисту Вітчизни, незалежності та територіальної цілісності України, який настає з моменту оголошення рішення про мобілізацію (крім цільової) або доведення його до виконавців стосовно прихованої мобілізації чи з моменту введення воєнного стану в Україні або в окремих її місцевостях та охоплює час мобілізації, воєнний час і частково відбудовний період після закінчення воєнних дій.
18 березня 2014 року відповідно до Указу Президента України № 303/2014 «Про часткову мобілізацію», затвердженого встановленим порядком, оголошено часткову мобілізацію.
В Україні особливий період розпочався 18 березня 2014 року і триває по теперішній час.
Відповідно правового висновку Верховного Суду у постанові від 04 вересня 2024 р. у справі № 426/4264/19, "у постанові Верховного Суду від 15 липня 2020 року у справі № 199/3051/14 (провадження № 61-10861св18) викладено правовий висновок про перелік необхідних документів доведеності статусу особи, яка має право на пільги, визначені пунктом 15 частини третьої статті 14 Закону України «Про соціальний і правовий статус військовослужбовців та членів їх сімей», який полягає у тому, що для звільнення від нарахування штрафів, пені та відсотків за користування кредитом мобілізовані позичальники повинні надати банку перелік документів, встановлений листом Міністерства оборони України від 21 серпня 2014 року № 322/2/7142.
Такими документами є: військовий квиток, в якому у відповідних розділах здійснюються службові відмітки, або довідка про призов військовозобов`язаного на військову службу, видана військовим комісаріатом або військовою частиною, а для резервістів - витяг із наказу або довідка про зарахування до списків військової частини, які видаються військовою частиною.
З наданих відповідачем доказів вбачається, що на момент укладення кредитного договору, а саме 11.10.2021 року відповідач ще не був військовослужбовцем, до лав ЗСУ вступив лише у квітні 2022 року, а тому має сплатити проценти, нараховані за період з 11.10.2021 року по 08.02.2022 року.
Таким чином, загальний розмір заборгованості, що визнається судом обґрунтованим, становить 5000,00 (тіло кредиту) + 7500,00 грн. (проценти за користування кредитом) = 12 500,00 грн. Вказана сума підлягає стягненню з відповідача на користь позивача, в зв`язку із чим суд задовольняє позовні вимоги частково. В іншій частині позовних вимог суд відмовляє за необґрунтованістю та безпідставністю.
Відповідно до положень Висновку № 11 (2008) Консультативної ради європейських суддів щодо якості судових рішень (пункти 32-41), звертається увага на те, що усі судові рішення повинні бути обґрунтованими, зрозумілими, викладеними чіткою і простою мовою і це є необхідною передумовою розуміння рішення сторонами та громадськістю; у викладі підстав для прийняття рішення необхідно дати відповідь на доречні аргументи та доводи сторін, здатні вплинути на вирішення спору; виклад підстав для прийняття рішення не повинен неодмінно бути довгим, оскільки необхідно знайти належний баланс між стислістю та правильним розумінням ухваленого рішення; обов`язок суддів наводити підстави для своїх рішень не означає необхідності відповідати на кожен аргумент заявника на підтримку кожної підстави захисту; обсяг цього обов`язку суду може змінюватися залежно від характеру рішення.
У рішенні Європейського суду з прав людини по справі «Коробов проти України» (заява № 39598/03 від 21 липня 2011 року) суд вказав, що при оцінці доказів, суд, як правило - застосовує критерій доведення «поза розумним сумнівом». Проте, така доведеність може випливати із співіснування достатньо переконливих, чітких і узгоджених між собою висновків чи схожих неспростованих презумцій факту.
Європейський суд з прав людини також вказав, що згідно з його усталеною практикою, яка відображає принцип, пов`язаний з належним здійсненням правосуддя, у рішеннях судів та інших органів з вирішення спорів мають бути належним чином зазначені підстави, на яких вони ґрунтуються. Хоча пункт 1 статті 6 Конвенції зобов`язує суди обґрунтовувати свої рішення, його не можна тлумачити як такий, що вимагає детальної відповіді на кожен аргумент. Міра, до якої суд має виконати обов`язок щодо обґрунтування рішення, може бути різною в залежності від характеру рішення (SERYAVIN AND OTHERS v. UKRAINE, № 4909/04, § 58, ЄСПЛ, від 10 лютого 2010 року).
Враховуючи наведене вище, суд прийшов до висновку про те, що відповідач взятих на себе кредитних зобов`язань в строки передбачені договором кредиту належним чином не виконав, а тому суд приходить до переконання, що позовні вимоги позивача про стягнення з відповідача заборгованості за договором кредиту слід задовольнити частково, стягнувши з відповідача заборгованість в розмірі 12 500,00 грн. В задоволенні іншої частини позовних вимог належить відмовити. 
Відповідно до вимог ст.141 ЦПК України, з відповідача на користь позивача підлягають стягненню судові витрати по сплаті судового збору пропорційно до задоволених вимог в розмірі 1957,65 грн.
Вирішуючи питання про стягнення з відповідача витрат на професійну правову допомогу, суд керується ст. 137 ЦПК України, у відповідності до якої, витрати пов`язані з правничою допомогою адвоката, несуть сторони, крім випадків надання правничої допомоги за рахунок держави.
На підтвердження понесених витрат на отримання професійної правничої допомоги до суду надано копію Договору про надання правової допомоги, Додаткової Угоди до Договору про надання правничої допомоги, акт прийому-передачі наданих послуг на суму 5500,00 грн.
Разом з тим, Верховний Суд неодноразово вказував на те, що при визначенні суми відшкодування суд має виходити з критерію реальності адвокатських витрат (встановлення їхньої дійсності та необхідності), а також критерію розумності їхнього розміру, виходячи з конкретних обставин справи та фінансового стану обох сторін (додаткова постанова Великої Палати Верховного Суду від 19 лютого 2020 року в справі № 755/9215/15-ц).
Ті самі критерії застосовує Європейський суд з прав людини, присуджуючи судові витрати на підставі статті 41 Конвенції.
Зокрема, у рішенні Європейського суду з прав людини у справі «Лавентс проти Латвії» від 28 листопада 2002 року зазначено, що відшкодовуються лише ті судові витрати, які мають розумний розмір.
Зазначений позивачем розмір вказаних витрат є завищеним, оскільки справа належить до категорії незначної складності, її розгляд відбувався в порядку спрощеного позовного провадження, судова практика у цій категорії справ є усталеною, в зв`язку з чим при підготовці позовної заяви у адвоката була відсутня необхідність досліджувати додаткові норми законодавства, що регулюють спірні правовідносини, витрачати значний час на складання позовної заяви.
З огляду на викладене, а також враховуючи пропорційність до задоволених позовних вимог, суд дійшов до висновку, що співмірними із складністю справи, виконаними адвокатом роботами (наданими послугами) є витрати на професійну правничу допомогу в розмірі 2000,00 грн. 
На підставі викладеного, керуючись ст.ст. 5-13, 33-34, 76-81, 83, 89, 141, 258-259, 263-265, 268, 274-279 ЦПК України, суддя, -

В И Р І Ш И В :

Позовні вимоги Товариства з обмеженою відповідальністю «Фінансова компанія «Позика» - задовольнити частково.
Стягнути з ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , РНОКПП НОМЕР_3 , на користь Товариства з обмеженою відповідальністю «Фінансова компанія «Позика», код ЄДРПОУ 39493634, заборгованість за Кредитним договором № 29226683 від 11.10.2021 року в розмірі 12 500,00 грн., яка складається з: 5000,00 грн. - заборгованість по кредиту; 7500,00 грн. - заборгованість по несплаченим відсоткам за користування кредитом, а також витрати по сплаті судового збору в розмірі 1957,65 грн. та витрати на професійну правничу допомогу у розмірі 2000,00 грн. 
В іншій частині позовних вимог - відмовити.
Апеляційна скарга на рішення суду подається протягом тридцяти днів з дня його проголошення до Київського апеляційного суду через суд першої інстанції.
Якщо в судовому засіданні було оголошено лише вступну та резолютивну частини судового рішення або у разі розгляду справи (вирішення питання) без повідомлення (виклику) учасників справи, зазначений строк обчислюється з дня складення повного судового рішення.
Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано.
У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Суддя: