Справа № 594/189/26

РІШЕННЯ
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

19 травня 2026 року м.Борщів

Борщівський районний суд Тернопільської області в складі:

головуючої-судді: Губіш О.А. 
з участю:
секретаря: Окулянко У.Г. 

розглянувши у відкритому судовому засіданні, в порядку спрощеного позовного провадження без виклику сторін, цивільну справу за позовом Товариства з обмеженою відповідальністю «Фінансова компанія «ЕЛІТ ФІНАНС» до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості за кредитним договором, - 

в с т а н о в и в:

Товариство з обмеженою відповідальністю «Фінансова компанія «Еліт Фінанс», в інтересах якого діє представник Наваренко В.Г., звернулося в суд із позовом до ОСОБА_1 , в якому просить стягнути з відповідача на користь Товариства з обмеженою відповідальністю «Фінансова компанія «Еліт Фінанс» заборгованість за кредитним договором в сумі 67002,28 грн. Окрім того, просить стягнути з відповідача суму сплаченого судового збору та витрати на професійну правову допомогу у розмірі 9200 грн. Позовні вимоги обґрунтовує тим, що 13 липня 2020 року між АТ «Альфа-Банк» та ОСОБА_1 укладено договір про надання кредиту №491029593 відповідно до умов якого АТ «Альфа-Банк» надав відповідачу кредит у сумі 45 518,96 грн, строк кредиту 60 місяців на споживчі потреби з відсотковою ставкою 39,90%. Кредитний договір укладений з відповідачем у електронній формі відповідно до ЗУ «Про електронну комерцію», який має силу договору, укладеного в письмовій формі та підписаний сторонами. Позивач АТ «Альфа банк» виконав умови кредитного договору та перерахував на рахунок відповідача безготівковим шляхом кошти в розмірі 45 518,96 грн, в свою чергу відповідач не виконав умови кредитного договору щодо повернення кредитних коштів внаслідок чого виникла заборгованість, загальний розмір якої становить 67002,28 грн. 22.02.2021 року між АТ «Альфа-Банк» та ТОВ «ФК ФОРТ» було укладено договір факторингу, за умовами якого права вимоги за кредитним договором перейшло до ТОВ «ФК ФОРТ». 23.02.2021 року між ТОВ «ФК ФОРТ» та ТОВ «ФК «Еліт Фінанс» укладено договір факторингу, на підставі якого відбулося відступлення прав вимоги за кредитним договором до відповідача. Таким чином, ТОВ «ФК «Еліт Фінанс» набуло статусу кредитора за кредитним договором від 13 липня 2020. За наведених обставин просить позовні вимоги задовольнити.
Ухвалою Борщівського районного суду Тернопільської області від 16 лютого 2026 року позовну заяву прийнято до розгляду, відкрито провадження у справі та постановлено розгляд справи проводити в порядку спрощеного позовного провадження без виклику сторін та запропоновано відповідачу протягом п`ятнадцяти днів з дня одержання копії ухвали надіслати відзив на позовну заяву.
Як слідує з наявного в матеріалах справи поштового повідомлення, позовна заява з додатками, ухвала суду про відкриття провадження, направлені відповідачу за місцем реєстрації повернулись до суду без вручення з відміткою: «адресат відсутній». Що в свою чергу, згідно ст. 128 ЦПК України, дає суду підстави дійти висновку про належне сповіщення відповідача про надходження позову та відкриття провадження у справі, та узгоджується з висновками ВС, викладеними у Постановах ВС від 21 грудня 2022 року у справі № 757/15603/19 (провадження № 61-7187св22), 30 листопада 2022 року у справі № 760/25978/13-ц (провадження № 61-6788св22), 31 серпня 2022 року у справі № 760/17314/17).
09 березня 2026 року відповідач подав до суду клопотання про направлення йому копіх поховної заяви, посилаючись про те, що про надходження позову дізнався випадково із Реєстру судових рішень. 
13 квітня 2026 року відповідач ОСОБА_1 подав до суду відзив на позов, в якому зазначив, що пропустив строк на подачу відзиву з поважних причин, оскільки внаслідок військових подій в Україні він не постійно проживає за місцем реєстрації. Крім того, послався на тривалий пошук фахівця для надання правової допомоги, просив врахувати його скрутне матеріальне становище, у зв`язку із чим просив суд на підставі ч. ч. 1, 2, ст. 127 ЦПК України поновити пропущений процесуальний строк для подання відзиву на позовну заяву. 
Щодо позовних вимог заявлених в позовній заяві відповідач вважає їх не доведеними, та вважає, що позивач не надав жодного належного підтвердження видачі кредитних коштів за кредитним договором. Посилається, що позивачем не надано належного підтвердження видачі кредитних коштів за кредитним договором №491029593 від 13.07.2020, документи, що містяться в додатках позовної заяви нечіткі та поганої якості, також підлягає сумніву підпис відповідача проставлений на всіх документах наданих позивачем. Крім цього, зазначає що позивачем не надано належних доказів щодо видачі кредитних коштів за кредитним договором №491029593 від 13.07.2020, а саме: виписки за картковими рахунками по кредитному договору меморіальні ордери, платіжні доручення, платіжні вимоги-доручення, платіжні вимоги, розрахункові чеки. А виписки по особовим рахункам в період з 13.07.2020 по 20.09.2021 року не містять реквізитів передбачених Положенням про організацію бухгалтерського обліку в банках України №75 від 04.07.2018 року. Також, зазначає, що на всіх наданих банком документах вбачається зроблений підпис відповідача по різному. Документи надає не банк, а ТОВ «ФК «Еліт Фінанас». А тому, вважає, що позивач не надав суду належних письмових доказів на підтвердження укладення кредитного договору №491029593 від 13.07.2020 року. 
Крім того, в додатках до позовної заяви відсутні докази, які б підтвердили видачу кредитних коштів в розмірі 45 518,96 грн за кредитним договором №491029593 від 13.07.2020 року, оскільки надані позивачем виписки по особовому рахунку не можуть бути достовірними та достатінми доказами, оскільки супечать вимогам ст. ст. 79, 80 ЦПК України.
Розрахунок заборгованості без надання доказів отримання кредитних коштів відповідачем, не може бути належним та допустимим доказом її наявності та розміру, а також укладення кредитного договору. 
У доданих додатках до позовної заяви відсутні докази, щодо підтвердження своїх вимог, які б відповідали вимогам процесуального законодавства. 
Також, зазначає, що надані суду розрахунки, виписики та витяги з реєстру договорів не можуть бути оцінені судом як належні та допустимі докази, оскільки вони складені без дотримання вимог чинного законодавства. 
Посилається, що позивачем не надано підтверджуючих доказів, які б свідчили про відступлення права вимоги відповідача до ТОВ «ФК ФОРТ» , а згодом до ТОВ «ФК «Еліт Фінанас». 
Заявлені вимоги позивач щодо стягнення судових витрат, а саме на правничу допомогу в розмірі 9200 грн, відповідач також заперечує, оскільки позивачем не надано жодного доказу на отримання правової допомоги адвоката. А тому вважає, що витрати, які поніс/понесе позивач під час розгляду справи, не є співмірними із ціною позову та/або значенням справи для сторони, складністю справи та виконаних робіт, часом, витраченим на виконання відповідних робіт. Вважає, що судова справа не є дуже складною для позивача, оскільки, як вбачається із реєстру судових рішень, для позивача ця справа є типовою.
Враховуючи вище наведене, відповідач просить відмовити в задоволені позову.
На підставі своїх заперечень відповідач подав клопотання про витребування оригіналів документів, щодо підтвердження укладення кредитного договору №491029593. 
Ухвалою Борщівського районного суду від 20 квітня 2026 року клопотання відповідача ОСОБА_1 задоволено та ухвалено витребувати у ТОВ «Фінанасова компанія «Еліт Фінанас» належні оригінали документів, які підтверджують факт укладення видачі кредитних коштів за кредитним договором.
19 травня 2026 року позивачем надано суду письмові пояснення, щодо неможливості виконання ухвали суду про витребування доказів, де зазначає, наступне: у червні 2022 року ТОВ «ФК «Еліт Фінанс» звернулось до приватного виконавця Вариводи Д. В. про виконання виконавчого напису до якого були долученні оригінали документів, які витребовуються ухвалою суду. Проте зазначений напис був оскаржений Рішенням Солом`янського районного суду м. Києва у справі №760465323 від 05.07.2023 року, проте після оскарження зазначеного напису оригінали оферти, акцепту пропозиції та додатку №1 до Угоди про надання кредиту №491029593 від 13.07.2020 року не повернуті ТОВ «ФК «Еліт Фінанс». 
Однак, зазначає, що надав суду усі наявні у нього докази, що стосуються справи. Будь яких інших документів, що стосуються кредитного договору у позивача відсутні. Щодо надання оригіналів договорів факторингу, додатків до них, актів приймання передачі реєстрів Боржників, а також Платіжних доручень згідно яких була проведена оплата повної ціни договорів факторингу, то ТОВ «ФК Еліт Фінанс» повідомляє, що зазначені документи містять інформацію, що становить банківську таємницю.
За таких обставин, дослідивши матеріали справи, суд приходить до переконання, що позов підлягає до задоволення, виходячи з наступного. 
Судом встановлено, що 13 липня 2020 року АТ «Альфа-Банк» прийнято пропозицію позивача ОСОБА_1 на укладення угоди про надання кредиту №491029593 від 13 липня 2020 року (далі - кредитний договір), яка є невід`ємною частиною договору про банківське обслуговування фізичних осіб. Умовами споживчого кредиту є: тип кредиту «Кредит готівкою», сума кредиту – 45518,96 грн., процентна ставка – 39,90 % річних, тип ставки - фіксована, строк кредиту - 60 міс. 
На підтвердження укладення кредитного договору між сторонами було укладено оферту на укладення угоди про надання кредиту №491029593 від 13 липня 2020 року, яка підписана позивачем ОСОБА_1 з відміткою про те, що підпис позичальника на договорі свідчить про отримання ним всієї інформації про умови кредитування, та про те, що Акцепт Пропозиції на укладення угоди про надання споживчого кредиту №491029593 від 13 липня 2020 року отримав у дату складання цієї Оферти; Акцепт пропозиції на укладення угоди про надання кредиту №491029593 від 13 липня 2020 року, що наданий Банком; додаток №1 до кредитного договору, який є графіком платежів та розрахунком сукупної вартості споживчого кредиту та реальної процентної ставки, з урахуванням вартості всіх супутніх послуг, що підписаний між банком та позичальником; паспорт споживчого кредиту підписаний представником банку та позивачем ОСОБА_1 .
Згідно п.3 Оферти на укладення угоди про надання кредиту №491029593 від 13 липня 2020 року кредит надано для повернення заборгованості за кредитним
договором №630107841 від 11 березня 2014 року. Спосіб видачі - переказ коштів на рахунок
№ НОМЕР_1 , відкритий в АТ «Альфа-Банк».
Відповідно до п.3 Акцепту та Оферти на укладення угоди про надання кредиту №491029593 від 13 липня 2020 року, підписаної ОСОБА_1 , міститься інформація про те, що ОСОБА_1 підписанням цієї Оферти, надав власну згоду Банку на передачу до Кредитного реєстру Національного Банку України інформації у випадках, обсязі строки та у порядку, передбачених чинним законодавством України, а також беззаперечно підтвердив, що перед укладенням Угоди ознайомився, в тому числі, у письмовій формі: зі всією інформацією, необхідною для прийняття усвідомленого рішення щодо отримання Кредиту; з інформацією, надання якої передбачене нормами ЗУ «Про споживче кредитування» та нормативними актами НБУ; з інформацією, зазначеною в частині другій статті 12 ЗУ «Про фінансові послуги та державне регулювання ринків фінансових послуг», яка розміщена на офіційній сторінці Банку, у мережі Інтернет та посиланням www.alfabank.ua.
Згідно умов оферти та Додатку №1, що є невід`ємною частиною Угод, вбачається, що позичальник пропонує визначити: детальний розпис складових загальної вартості кредиту реальної річної процентної ставки; графік платежів з повернення кредиту, сплати процентів за його користування; суми комісійної винагороди та інших платежів за Угодою.
Додатком № 1 до кредитного договору, яким є графік платежів та розрахунок сукупної вартості споживчого кредиту та реальної процентної ставки з урахуванням вартості всіх супутніх послуг, передбачений строк погашення кредиту та процентів за користування кредитом в період з 13 липня 2020 року по 14 липня 2025 року, а також визначено розмір щомісячних платежів для погашення кредиту та процентів за користування кредитом. Встановлено дату щомісячного платежу до 06 числа кожного місяця та розмір мінімального щомісячного платежу в сумі 1760,92 грн.
Згідно додатку № 1 до кредитного договору сума кредиту за договором становить 45518,96 грн, проценти за користування кредитом становлять 60135,07 грн, реальна процентна ставка – 47,99 %, загальна вартість кредиту - 105654,03 грн.
АТ «Альфа-Банк» своїм підписом узгодив в письмовій формі пропозицію ОСОБА_1 , що підтверджується акцептом пропозиції на укладання угоди про надання кредиту та Паспортом споживчого кредиту.
22.02.2021 року між АТ «Альфа-Банк» та ТОВ «ФК ФОРТ» було укладено договір факторингу №1, за умовами якого АТ «Альфа-Банк» відступило на користь ТОВ «ФК ФОРТ»права вимоги за кредитними договорами до позичальників, в тому числі за договором № 491029593.
Факт відступлення боргу підтверджується реєстром боржників, відповідно до якого передано борг ОСОБА_1 за договором № 491029593 в сумі 67002,28 грн, з яких заборгованість за тілом кредиту 45518,96 грн, заборгованість за процентами 21483,32 грн.
23.02.2021 між ТОВ «ФК ФОРТ» та ТзОВ «ФК «Еліт Фінанс», укладено Договір факторингу № 01-23-02/21, за умовами якого ТОВ «ФК ФОРТ» відступило на користь ТОВ «ФК ФОРТ»права вимоги за кредитними договорами до позичальників, в тому числі за договором № 491029593.
Факт відступлення боргу підтверджується реєстром боржників, відповідно до якого передано борг ОСОБА_1 за договором № 491029593 в сумі 67002,28 грн, з яких заборгованість за тілом кредиту 45518,96 грн, заборгованість за процентами 21483,32 грн.
Відповідно вимог ст. 13 ЦПК України суд розглядає цивільні справи не інакше як за зверненнями фізичних чи юридичних осіб, поданими відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених ними вимог і на підставі доказів сторін та інших осіб, які беруть участь у справі або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках. Учасник справи розпоряджається своїми правами щодо предмета спору на власний розсуд. Таке право мають також особи, в інтересах яких заявлено вимоги, за винятком тих осіб, які не мають процесуальної дієздатності.
За правилом ч. 1ст. 205 ЦК України правочин може вчинятися усно або в письмовій (електронній) формі.
Відповідно до вимог ч. ч. 1, 2 ст. 207 ЦК України правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо його зміст зафіксований в одному або кількох документах, у листах, телеграмах, якими обмінялися сторони. Правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо він підписаний його стороною (сторонами).
Частини 1, 2ст. 509 ЦК України визначають, що зобов`язанням є правовідношення, в якому одна сторона (боржник) зобов`язана вчинити на користь другої сторони (кредитора) певну дію (передати майно, виконати роботу, надати послугу, сплатити гроші тощо) або утриматися від вчинення певної дії (негативне зобов`язання), а кредитор має право вимагати від боржника виконання його обов`язку. Зобов`язання виникають з підстав, встановлених статтею 11 цього Кодексу.
Підставами виникнення цивільних прав та обов`язків, зокрема, є договори та інші правочини (п. 1 ч. 2ст. 11 ЦК України).
За змістом статей 626, 628 ЦК України договором є домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав та обов`язків. Зміст договору становлять умови (пункти), визначені на розсуд сторін і погоджені ними, та умови, які є обов`язковими відповідно до актів цивільного законодавства.
Частиною 1статті 638 ЦК України встановлено, що істотними умовами договору є умови про предмет договору, умови, що визначені законом як істотні або є необхідними для договорів даного виду, а також усі ті умови, щодо яких за заявою хоча б однієї із сторін має бути досягнуто згоди.
Відповідно до вимог ч. 1ст. 1054 ЦК України за кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобов`язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірах та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов`язується повернути кредит та сплатити проценти (частина першастатті 1048 ЦК України).
Частиною 2 статті 1054 ЦК України встановлено, що до відносин за кредитним договором застосовуються положення параграфа 1 цієї глави, якщо інше не встановлено цим параграфом і не випливає із суті кредитного договору.
Кредитний договір укладається у письмовій формі. Кредитний договір, укладений з недодержанням письмової форми, є нікчемним (стаття 1055 ЦК України).
Статтею 525 ЦК України визначає, що одностороння відмова від зобов`язання або одностороння зміна його умов не допускається, якщо інше не встановлено договором або законом.
За змістом ч. 1 ст.526, ч. 1 ст.527, ч. 1 ст.530 ЦК України, зобов`язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу у строк (термін), встановлений у зобов`язанні. Боржник зобов`язаний виконати свій обов`язок, а кредитор - прийняти виконання особисто, якщо інше не встановлено договором або законом, не випливає із суті зобов`язання чи звичаїв ділового обороту.
Порушенням зобов`язання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов`язання (неналежне виконання) (ст. 610 ЦК України).
Відповідно до ч.1 ст.611 ЦК України у разі порушення зобов`язання настають правові наслідки, встановлені договором або законом, зокрема: 1) припинення зобов`язання внаслідок односторонньої відмови від зобов`язання, якщо це встановлено договором або законом, або розірвання договору; 2) зміна умов зобов`язання; 3) сплата неустойки; 4) відшкодування збитків та моральної шкоди.
Зі змістом ч. 2 ст. 1050 ЦК України, якщо договором встановлений обов`язок позичальника повернути позику частинами (з розстроченням), то в разі прострочення повернення чергової частини позикодавець має право вимагати дострокового повернення частини позики, що залишилася, та сплати процентів, належних йому відповідно до статті 1048 цього Кодексу.
Частини 1, 5 ст. 81 ЦПК України визначають, що кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Докази подаються сторонами та іншими учасниками справи.
Доказами, які можуть підтверджувати наявність кредитної заборгованості боржника перед банком та її розмір, є первинні документи, оформлені відповідно до ст. 9 Закону України «Про бухгалтерський облік та фінансову звітність». Згідно з вказаними положеннями закону підставою для бухгалтерського обліку господарських операцій є первинні документи. Виписка по картковому рахунку може бути належним доказом щодо заборгованості відповідача за тілом кредиту, яка повинна досліджуватися судами у сукупності з іншими доказами.
До такого правового висновку дійшов Верховний Суд в постанові від 16.09.2020 при розгляді цивільної справи № 200/5647/18.
Судом встановлено, що згідно виписки з рахунку, що належить ОСОБА_1 сформованої АТ «Сенс Банк» за розрахунковий період з 13.07.2020 по 20.09.2021 , вбачається, що відповідачу ОСОБА_1 було надано кошти в сумі 45 518, 96 грн, а також здійснювались платежі на погашення заборгованості за кредитним договором, що підтверджує факт укладення кредитного договору.
За даними розрахунку заборгованості за кредитом, сформованого ТОВ «ФК «Еліт Фінанс», станом на 20.09.2021 заборгованість ОСОБА_1 за кредитним договором №491029593 від 13.07.2020 становить 67 002, 28 грн, з яких: заборгованість по тілу кредиту 45518,96 грн, заборгованість за відсотками 21 483,32 грн.
Суд також відхиляє як безпідставні доводи відповідача про відсутність належних та допустимих доказів укладення кредитного договору, а відтак перерахування йому кредитних коштів на виконання умов кредитного договору №491029593 від 13.07.2020, оскільки факт отримання коштів підтверджується наявними доказами в матеріалах справи. Відповідачем не доведено твердження, що ним не підписувався кредитний договір, а відтак не укладався кредитний договір. Щодо тверджень відповідача про порушення позивачем норм згідно ЗУ «Про захист прав споживачів», то з матеріалів справи вбачається, що відповідач був проінформований про всі істотні умови договору, спосіб та терміни погашення кредиту, його сукупну вартість, розмір та терміни сплати процентів, що стверджується його підписом.
Суд враховує, що відповідач при укладенні кредитного договору був повідомлений про реальну річну процентну ставку 49,99 % та загальну вартість кредиту 105654,03 грн., що вбачається із графіку платежів та розрахунку сукупної вартості споживчого кредиту та реальної процентної ставки, а також паспорту споживчого кредиту, однак погодився укласти договір на таких умовах, не вважаючи їх несправедливими.
Доводи відповідача ОСОБА_1 про те, що йому, як позичальнику взагалі не було надано паспорту споживчого кредиту та він його не підписував є безпідставними, оскільки з наданої копії вказаного документу вбачається, що ОСОБА_1 особисто поставив свій підпис 13 липня 2020 року, тобто в день укладення кредитного договору. 
При цьому, як вбачається з виписки по рахунку ОСОБА_1 , грошові кошти були перераховані на рахунок НОМЕР_2 , який відкрито у АТ «СЕНС БАНК» на ім`я ОСОБА_1 . 
Доводи відповідача, що матеріалами справи не підтверджено надходження коштів саме ОСОБА_1 суд відхиляє, оскільки відповідач не надав доказів про інші можливі джерела надходження коштів, зважаючи на те, що картковий рахунок належить саме йому, як і не надав суду належних і допустимих доказів того, що відповідні кредитні кошти не були ним отримані. 
Тому у суду відсутні підстави для сумніву, що ОСОБА_1 не було перераховано визначену умовами договору суму кредитних коштів, що підтверджується наведеними доказами та не спростовано відповідачем, який будь-яких претензій щодо невиконання позивачем свого обов`язку по наданню коштів протягом дії договору не заявляв.
Відсутність оригіналів кредитного договору не є підставою для відмови в позові за наявності його копії та інших доказів, які свідчать про укладення кредитного договору і часткове його виконання. Відповідачем не доведено, що він не підписував кредитний договір, за невиконання умов якого до нього пред`явлений позов, і кредитні кошти не отримував. Оскільки, ОСОБА_1 взяті на себе зобов`язання за кредитним договором належним чином не виконував, то це призвело до утворення заборгованості у вигляді тіла кредиту та відсотків за користування кредитом, розрахованих за відсотковою ставкою, передбаченою умовами кредитного договору в межах строку кредитування (за період з 13 липня 2020 року по 14 вересня 2021 року). Крім того, відповідно до частини першої статті 512 ЦК України кредитор у зобов`язанні може бути замінений іншою особою внаслідок передання ним своїх прав іншій особі за правочином (відступлення права вимоги).
Згідно із статті 514 ЦК України до нового кредитора переходять права первісного кредитора у зобов`язанні в обсязі і на умовах, що існували на момент переходу цих прав, якщо інше не встановлено договором або законом.
Відповідно до частини другої статті 516 ЦК України якщо боржник не був письмово повідомлений про заміну кредитора у зобов`язанні, новий кредитор несе ризик настання несприятливих для нього наслідків. У цьому разі виконання боржником свого обов`язку первісному кредиторові є належним виконанням.
У частині першій статті 517 ЦК України визначено, що первісний кредитор у зобов`язанні повинен передати новому кредиторові документи, які засвідчують права, що передаються, та інформацію, яка є важливою для їх здійснення.
За договором факторингу (фінансування під відступлення права грошової вимоги) одна сторона (фактор) передає або зобов`язується передати грошові кошти в розпорядження другої сторони (клієнта) за плату (у будь-який передбачений договором спосіб), а клієнт відступає або зобов`язується відступити факторові своє право грошової вимоги до третьої особи (боржника) (частина перша статті 1077 ЦК України).
Таким чином, встановивши факт укладення між первісним кредитором та відповідачем кредитного договору, а також факт отримання відповідачем коштів за договором кредиту та їх неповернення у відповідності до умов вказаних договорів та у строки визначені сторонами, суд приходить до висновку про наявність підстав для стягнення з відповідача на користь ТОВ «Фінансова компанія «ЕЛІТ ФІНАНС», яке у встановленому законом порядку набуло право грошової вимоги за кредитним договором, заборгованості.
Таким чином, суд розглянувши матеріали справи, дослідивши наявні у справі докази, давши оцінку належності, допустимості, достовірності кожного доказу окремо, а також достатності і взаємного зв`язку доказів у їх сукупності, застосовуючи до визначених правовідносин норми матеріального та процесуального права, вважає, що позов підлягає до задоволення шляхом стягнення із ОСОБА_1 на користь ТОВ «Фінансова компанія «ЕЛІТ ФІНАНС» заборгованості за кредитним договором від 13 липня 2020 року у розмірі 67002,28 грн.
Щодо розподілу судових витрат суд зазначає таке.
Частиною першою статті 133 ЦПК України встановлено, що судові витрати складаються з судового збору та витрат, пов`язаних з розглядом справи.
До витрат, пов`язаних з розглядом справи, належать витрати на професійну правничу допомогу (п. 1 ч. 3 ст. 133 ЦПК України).
Згідно з ч. 1, 2 ст. 141 ЦПК України, судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог. Інші судові витрати, пов`язані з розглядом справи, покладаються: 1) у разі задоволення позову - на відповідача; 2) у разі відмови в позові - на позивача.
Відповідно до п. п. 1, 2 ч. 3 ст. 141 ЦПК України при вирішенні питання про розподіл судових витрат суд враховує: чи пов`язані ці витрати з розглядом справи; чи є розмір таких витрат обґрунтованим та пропорційним до предмета спору з урахуванням ціни позову, значення справи для сторін, в тому числі чи міг результат її вирішення вплинути на репутацію сторони або чи викликала справа публічний інтерес.
Частиною восьмою ст. 141 ЦПК України встановлено, що розмір витрат, які сторона сплатила або має сплатити у зв`язку з розглядом справи, встановлюється судом на підставі поданих сторонами доказів (договорів, рахунків тощо).
Водночас суд зобов`язаний оцінити рівень адвокатських витрат, що мають бути присуджені з урахуванням того, чи були такі витрати понесені фактично та чи була їх сума обґрунтованою.
З аналізу ч. 3 ст. 141 ЦПК України можна виділити такі критерії визначення та розподілу судових витрат: 1) їх дійсність; 2) необхідність; 3) розумність їх розміру з урахуванням складності справи та фінансового стану учасників справи (висновки в постанові Великої Палати Верховного Суду від 08 червня 2022 року в справі № 357/380/20 (провадження № 14-20цс22)). У постанові Великої Палати Верховного Суду від 20 вересня 2018 року в справі № 751/3840/15-ц (провадження № 14-280цс18) зазначено, що склад та розмір витрат, пов`язаних з оплатою правової допомоги, входить до предмета доказування в справі. На підтвердження цих обставин суду повинні бути надані договір про надання правової допомоги (договір доручення, договір про надання юридичних послуг та ін.), розрахунок наданих послуг, документи, що свідчать про оплату гонорару та інших витрат, пов`язаних із наданням правової допомоги, оформлені у встановленому законом порядку (квитанція до прибуткового касового ордера, платіжне доручення з відміткою банку або інший банківський документ, касові чеки, посвідчення про відрядження). Наявність документального підтвердження витрат на правову допомогу та їх розрахунок є підставою для задоволення вимог про відшкодування таких витрат.
За загальним правилом, зменшення суми судових витрат на професійну правничу допомогу, що підлягають розподілу, можливе винятково на підставі клопотання іншої сторони в разі доведення нею недотримання вимог стосовно співмірності витрат із складністю відповідної роботи, її обсягом та часом, витраченим на виконання робіт. Суд, ураховуючи принципи диспозитивності та змагальності, не може вирішувати питання про зменшення суми судових витрат на професійну правову допомогу, що підлягають розподілу, за власної ініціативи. 
Однак, оскільки, відповідач подав відзив, де зазначив, що не погоджується і з вимогами, що стосуються витрат на правову допомогу, так як такі є завищеними та не підлягають задоволенню, а тому вважає, що в разі задоволення позову, витрати на правову допомогу мають бути зменшенні до 1000 грн. 
Такі висновки викладено в постанові Великої Палати Верховного Суду від 05 липня 2023 року в справі № 911/3312/21.
Водночас у ч. 3 ст. 141 ЦПК України визначено критерії, керуючись якими суд (за клопотанням сторони або з власної ініціативи) може відступити від загального правила під час вирішення питання про розподіл витрат на правову допомогу та не розподіляти такі витрати повністю або частково на сторону, не на користь якої ухвалено рішення, а натомість покласти їх на сторону, на користь якої ухвалено рішення. У такому випадку суд повинен конкретно визначити, які саме витрати на правову допомогу не підлягають відшкодуванню повністю або частково, навести обґрунтування такого рішення та правові підстави для його ухвалення. Зокрема, вирішуючи питання розподілу судових витрат, суд має враховувати, що розмір відшкодування судових витрат, не пов`язаних зі сплатою судового збору, не повинен бути непропорційним до предмета спору. У зв`язку з наведеним суд з урахуванням конкретних обставин може обмежити такий розмір з огляду на розумну потребу судових витрат для конкретної справи.
Наведені висновки сформульовані в постанові Великої Палати Верховного Суду від 26 червня 2024 року в справі № 686/5757/23.
У постановах від 19 лютого 2022 року в справі № 755/9215/15-ц та від 05 липня 2023 року в справі № 911/3312/21 Велика Палата Верховного Суду зазначила, що під час визначення суми відшкодування суд має виходити з критерію реальності адвокатських витрат (установлення їхньої дійсності та потрібності), а також критерію розумності їхнього розміру з огляду на конкретні обставини справи та фінансовий стан обох сторін.
Критерії оцінки реальності адвокатських витрат (установлення їхньої дійсності та неодмінності), а також розумності їхнього розміру застосовують з урахуванням конкретних обставин справи, тобто є оціночним поняттям. Вирішення питання оцінки суми витрат, заявлених до відшкодування, на предмет відповідності зазначеним критеріям є завданням того суду, який розглядав конкретну справу і мав визначати суму відшкодування з належним урахуванням особливостей кожної справи та всіх обставин, що мають значення.
В позовній заяві представник позивача просив стягнути з відповідача на користь позивача понесені судові витрати на професійну правничу допомогу в сумі 9200,00 грн, які пов`язані з розглядом справи в суді.
На підтвердження понесених витрат на професійну правничої допомоги у суді було надано: копію договору про надання правничої допомоги № 03-07/24 від 03.07.2024, копію акту приймання-передачі наданих послуг № 4 від 02.06.2025; копію свідоцтва про право на заняття адвокатською діяльністю серії КС № 9438/10 від 18.09.2020; копію платіжної інструкції № 2707 від 10.06.2025, згідно з якою ТОВ «ФК «Еліт Фінанс» на рахунок адвоката Литвиненко О.І. перераховано грошові кошти в сумі 9200 грн згідно договору № 03-07/24 про надання правничої допомоги від 03.07.2024.
Вирішуючи питання розподілу судових витрат понесених позивачем на професійну правничу допомогу, суд звертає увагу на те, що предметом позову є стягнення заборгованості за кредитним договором, розмір якої не перевищує тридцяти прожиткових мінімумів для працездатних осіб, тому справа є малозначною в силу вимог закону.
За таких обставин, суд вважає, що витрати на професійну правничу допомогу позивача за розгляд справи в суді у розмірі 9200 грн є завищеними та становлять надмірний тягар для відповідача, що суперечить принципу розподілу судових витрат.
Дослідивши докази щодо розміру понесених витрат позивачем на правничу допомогу, враховуючи складність справи та виконані роботи, принципи співмірності та розумності судових витрат, суд приходить до висновку про необхідність зменшити їх розмір та стягнути з ОСОБА_1 на корить ТОВ «ФК «Еліт Фінанс» понесені у даній справі витрати на професійну правничу допомогу під час розгляду справи в суді у розмірі 3000 грн.
Також з відповідача на користь позивача слід стягнути сплачений ним судовий збір в розмірі 3328,00 грн.
На підставі ст.ст. 512, 514, 1077, 1078 ЦК України, керуючись ст.ст. 12, 76-81, 89, 95, 131, 141, 258-259, 263-265, 279, 352, 354, 355 ЦПК України, -

у х в а л и в:

Позов задоволити. 

Стягнути з ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , зареєстрований АДРЕСА_1 , РНОКПП НОМЕР_3 , на користь Товариства з обмеженою відповідальністю «Фінансова компанія «Еліт Фінанс» місцезнаходження: м. Київ, вул. Солом`янська, 2, ІКІОО 40340222, заборгованість за кредитним договором №491029593 від 13 липня 2020 року в сумі 67 002 (шістдесят сім тисяч дві) грн 28 коп, з яких: 45 518,96 грн - заборгованість за тілом кредиту; 21 483,32 грн – заборгованість за відсотками.

Стягнути з ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , зареєстрований АДРЕСА_1 , РНОКПП НОМЕР_3 , на користь Товариства з обмеженою відповідальністю «Фінансова компанія «Еліт Фінанс» місцезнаходження: м. Київ, вул. Солом`янська, 2, ІКІОО 40340222, понесені судові витрати на сплату судового збору в сумі 3328 грн та витрати на правничу допомогу в сумі 3000 грн. 

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано.
У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.
Апеляційну скаргу на рішення суду може бути подано протягом тридцяти днів з дня його проголошення, шляхом подачі такої скарги безпосередньо до Тернопільського апеляційного суду. 
Учасник справи, якому повне рішення не було вручено у день його проголошення або складення, має право на поновлення пропущеного строку на апеляційне оскарження якщо апеляційна скарга подана протягом тридцяти днів з дня вручення йому повного рішення суду. 
Строк на апеляційне оскарження може бути також поновлений в разі пропуску з інших поважних причин, крім випадків, зазначених у частині другій статті 358 ЦПК України.

Позивач: Товариства з обмеженою відповідальністю «Фінансова компанія «Еліт Фінанс» місцезнаходження: м. Київ, вул. Солом`янська, 2, ІКІОО 40340222. 

Відповідач: ОСОБА_1 , зареєстрований АДРЕСА_1 , РНОКПП НОМЕР_3 . 

Головуюча: