Справа № 461/10427/25 Головуючий у 1 інстанції: Волоско І.Р. 
Провадження № 22-ц/811/139/26 Доповідач в 2 інстанції: Савуляк Р.В. 

ПОСТАНОВА
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ 

28 травня 2026 року колегія суддів судової палати з розгляду цивільних справ Львівського апеляційного суду в складі:
Головуючого судді: Савуляка Р.В.
суддів: Крайник Н.П., Шандри М.М.
секретаря: Іванової О.О. 
з участю: представника ОСОБА_1 – ОСОБА_2 ,
представника ОСОБА_3 – ОСОБА_4 , розглянувши у відкритому судовому засіданні в місті Львові цивільну справу за апеляційною скаргою представника ОСОБА_1 – ОСОБА_2 на ухвалу Галицького районного суду м. Львова від 30 грудня 2025 року у справі за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_3 про стягнення аліментів на дружину до досягнення дитиною трьох років,

ВСТАНОВИЛА:

У грудні 2025 року ОСОБА_1 звернулася до суду з позовом до ОСОБА_3 про стягнення аліментів на дружину до досягнення дитиною трьох років.
Ухвалою Галицького районного суду м. Львова від 30 грудня 2025 року провадження у справі за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_3 про стягнення аліментів на дружину до досягнення дитиною трьох років – закрито на підставі п. 3 ч. 1 ст. 255 ЦПК України.
Роз`яснено сторонам, що у разі закриття провадження у справі повторне звернення до суду з приводу спору між тими самими сторонам, про той самий предмет і з тих самих підстав не допускається.
Ухвалу Галицького районного суду м. Львова від 30 грудня 2025 року оскаржив представник ОСОБА_1 – ОСОБА_2 .
В апеляційній скарзі покликається на те, що висновок суду про тотожність даної справи та справи № 466/9932/24 є помилковим, оскільки після закриття провадження справі № 466/9932/24 виникли нові юридично значущі обставини, які стали підставою для подання позову у даній справі, а саме, порушення відповідачем взятих на себе зобов`язань щодо матеріальної підтримки ОСОБА_1 .
До клопотання про закриття провадження у справі відповідачем долучено виключно судові рішення без надання будь-яких доказів фактичного дотримання відповідачем домовленостей між сторонами, які стали підставою для подання заяви про відмову від позову у справі № 466/9932/24.
Не перевіривши реальність виконання зазначених домовленостей, не витребувавши жодних доказів та не надавши належної оцінки доводам заперечення щодо закриття провадження, суд закрив провадження, керуючись припущеннями, що суперечить принципам змагальності сторін та розподілу обов`язку доказування, формально ототожнивши справу дану справу та справу № 466/9932/24, не надавши належної оцінки новим обставинам, які виникли після закриття провадження у справі № 466/9932/24 та істотно змінили характер правовідносин між сторонами. 
Незважаючи на те, що сторони та предмет позову формально збігаються, однак підстави для звернення до суду є різними, що унеможливлює застосування п. 3 ч. 1 ст. 255 ЦПК України до даних правовідносин.
Ухвала про закриття провадження у зв`язку з прийняттям відмови від позову не встановлює матеріально-правової істини та не позбавляє особу права на повторне звернення до суду у разі виникнення нових підстав для захисту порушеного права.
Просить ухвалу Галицького районного суду м. Львова від 30 грудня 2025 року скасувати та направити справу для продовження розгляду до суду першої інстанції. 
Заслухавши суддю-доповідача, пояснення представника ОСОБА_1 – ОСОБА_2 на підтримання доводів апеляційної скарги, представника ОСОБА_3 – ОСОБА_4 на їх заперечення, перевіривши матеріали справи, законність та обґрунтованість ухвали суду в межах доводів та вимог апеляційної скарги, колегія суддів вважає, що апеляційна скарга підлягає до задоволення, виходячи з наступного.
Відповідно до ст. 263 ЦПК України судове рішення повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим. Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права із дотриманням норм процесуального права. Обґрунтованим є рішення, ухвалене на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні.
Згідно зі ст. 367 ЦПК України суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними в ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги. Суд апеляційної інстанції досліджує докази, що стосуються фактів, на які учасники справи посилаються в апеляційній скарзі та (або) відзиві на неї.
Закриваючи провадження у справі, суд першої інстанції виходив з того, що набрало законної сили рішення суду з приводу спору між тими самими сторонами, про той самий предмет і з тих самих підстав.
Колегія суддів з таким висновком суду першої інстанції не може погодитися з наступних мотивів.
Відповідно до п. 3 ч. 1 ст. 255 ЦПК України суд своєю ухвалою закриває провадження у справі, якщо набрало законної сили рішення суду або ухвала суду про закриття провадження у справі, ухвалені або постановлені з приводу спору між тими самими сторонами, про той самий предмет і з тих самих підстав, або є судовий наказ, що набрав законної сили за тими самими вимогами.
Зазначена підстава для закриття провадження у справі спрямована на усунення випадків повторного вирішення судом тотожного спору, який вже розглянуто й остаточно вирішено по суті, оскільки після набрання рішенням суду законної сили сторони та треті особи із самостійними вимогами, а також їх правонаступники не можуть знову заявляти в суді ту саму позовну вимогу з тих самих підстав.
Відповідно до вищезазначеної норми цивільного процесуального законодавства позови вважаються тотожними, якщо в них одночасно збігаються сторони, підстави та предмет спору, тобто коли позови повністю збігаються за складом учасників цивільного процесу, матеріально-правовими вимогами та обставинами, що обґрунтовують звернення до суду. Нетотожність хоча б одного із цих чинників не перешкоджає повторному зверненню до суду заінтересованих осіб за вирішенням спору.
У розумінні цивільного процесуального закону предмет позову це матеріально-правова вимога позивача до відповідача, стосовно якої він просить ухвалити судове рішення.
Визначаючи підстави позову як елементу його змісту, суд повинен перевірити, на підставі чого, тобто яких фактів (обставин) і норм закону позивач просить про захист свого права.
Підставу позову становлять обставини, якими позивач обґрунтовує свої вимоги щодо захисту права та охоронюваного законом інтересу. Тобто зміна предмета позову означає зміну вимоги, з якою позивач звернувся до відповідача, а зміна підстав позову це зміна обставин, на яких ґрунтується вимога позивача. Одночасно зміна і предмета, і підстав позову не допускається. Разом із тим, не вважаються зміною підстави позову доповнення його новими обставинами при збереженні в ньому первісних обставин та зміна посилання на норми матеріального чи процесуального права.
Неможливість повторного розгляду справи за наявності рішення суду, що набрало законної сили, постановленого між тими ж сторонами, про той же предмет і з тих же підстав, ґрунтується на правових наслідках дії законної сили судового рішення.
В таких випадках спір між сторонами остаточно вирішено судом і повторне звернення до суду не допускається. Після набрання законної сили судовим рішенням воно стає обов`язковим для всіх органів державної влади і органів місцевого самоврядування, підприємств, установ, організацій і громадян і підлягає виконанню на всій території України.
Згідно з рішенням Європейського суду з прав людини від 25 липня 2002 року у справі за заявою № 48553/99 «Совтрансавто-Холдинг» проти України», а також рішенням Європейського суду з прав людини від 28 жовтня 1999 року у справі за заявою № 28342/95 «Брумареску проти Румунії» встановлено, що існує усталена судом практика конвенційних органів щодо визначення основним елементом верховенства права принципу правової певності, який передбачає серед іншого і те, що у будь-якому спорі рішення суду, яке вступило в законну силу, не може бути поставлено під сумнів.
З матеріалів справи вбачається, що ухвалою судді Галицького районного суду м.Львова від 16 грудня 2025 року прийнято позовну заяву ОСОБА_1 до ОСОБА_3 про стягнення аліментів на дружину до досягнення дитиною трьох років та відкрито провадження у справі за правилами спрощеного позовного провадження без повідомлення (виклику) сторін.
Обґрунтовуючи позовні вимоги, ОСОБА_1 зазначила, що з вересня 2024 року відповідач припинив її матеріально утримувати, незважаючи на її перебування у відпустці по догляду за дитиною, у зв`язку з чим вона зверталася до суду з позовом про стягнення аліментів на її утримання до досягнення дитиною трьох років, у задоволенні якого відмовлено рішенням Галицького районного суду м. Львова від 28 листопада 2024 року у справі № 466/9932/24. 
Після подання нею апеляційної скарги на вищезазначене рішення суду між сторонами досягнуто домовленості щодо добровільного утримання її відповідачем до досягнення дитиною трьох років, у зв`язку чим вона подала заяву про відмову від позову та закриття провадження у справі, яку задоволено ухвалою Львівського апеляційного суду від 06 січня 2025 року. Однак, відповідач порушив взяті на себе зобов`язання, припинив будь-яку матеріальну підтримку та не виконав домовленість щодо купівлі транспортного засобу. 
Потреба дитини у постійному догляді унеможливлює виконання нею службових обов`язків та отримувати дохід, що обумовлює необхідність стягнення аліментів з позивача, матеріальне становище якого покращилося з моменту закриття провадження у справі № 466/9932/24, оскільки він переведений на вищу посаду зі зростанням грошового забезпечення. Крім того, вона потребує регулярного лікування та реабілітації через погіршення стану здоров`я. 
29 грудня 2025 року представник ОСОБА_3 – ОСОБА_4 звернулася до суду із заявою про закриття провадження у справі, обгрунтовуючи її тим, що позивачкою подано позов про той самий предмет, між тими самими сторонами, з тих самих підстав, з яких уже було прийнято рішення у справі №466/9932/24.
Рішенням Галицького районного суду від 28 листопада 2024 року у справі №466/9932/24 у задоволенні позову ОСОБА_1 до ОСОБА_3 про стягнення аліментів на утримання дружини відмовлено.
Як вбачається зі змісту рішення Галицького районного суду від 28 листопада 2024 року у справі №466/9932/24 ОСОБА_1 , звертаючись до суду з позовом просила стягнути з відповідача на її користь аліменти на її утримання щомісячно в розмірі 1/5 частки його заробітку, починаючи з 26 вересня 2024 року і до досягнення дитиною трьох років, обґрунтовуючи позовні вимоги тим, що відповідач припинив її матеріально утримувати, однак вона перебуває у декретній відпустці, не отримує доходу у зв`язку з чим потребує матеріального забезпечення від відповідача.
Ухвалою Львівського апеляційного суду від 08 квітня 2025 року прийнято відмову ОСОБА_1 від позову до ОСОБА_3 про стягнення аліментів на утримання дружини.
Рішення Галицького районного суду м. Львова від 28 листопада 2024 року визнано нечинним, провадження у справі закрито. 
Закриваючи провадження у даній справі, суд першої інстанції дійшов висновку про те, що в даній справі та у справі № 466/9932/24 предмет позовів обґрунтовуються тими самими підставами, а подані з повторним позовом нові докази не можуть бути підставою для фактично повторного розгляду того самого спору, між тими самими сторонами про той самий предмет та з тих самих підстав.
Спірні правовідносини врегульовані положеннями ст. 84 Сімейного кодексу України, за змістом якої дружина, з якою проживає дитина, має право на утримання від чоловіка - батька дитини до досягнення дитиною трьох років. Право на утримання вагітна дружина, а також дружина, з якою проживає дитина, має незалежно від того, чи вона працює, та незалежно від її матеріального становища, за умови, що чоловік може надавати матеріальну допомогу.
При цьому, зазначені правовідносини мають триваючий характер.
Відповідно до ч. 1 ст. 79 СК України аліменти присуджуються за рішенням суду від дня подання позовної заяви. 
Аналізуючи зміст позовних вимог у даній справі, колегія суддів вважає, що суд першої інстанції дійшов помилкового висновку про наявність рішення, що набрало законної сили між тими самими сторонами, про той самий предмет і з тих самих підстав, оскільки предметом позову у цивільній справі № 466/9932/24 було стягнення аліментів на утримання дружини до досягнення дитиною трьох років, починаючи з 26 вересня 2024 року і до досягнення спільною донькою ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , трьох років, а у даній цивільній справі предметом позову є вимоги про стягнення аліментів на утримання дружини до досягнення дитиною трьох років, починаючи з 12 грудня 2025 року і до досягнення спільною донькою ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , трьох років.
Таким чином, судом не враховано, що ОСОБА_1 заявила вимогу до ОСОБА_3 про стягнення аліментів за період, відмінний від періоду стягнення у цивільній справі №466/9932/24.
Крім того, підстави для звернення з позовними вимогами у даній справі позивачка обґрунтовує обставинами, які відбулися після закриття провадження у справі №466/9932/24.
Суд не перевірив та не дав правової оцінки обставинам на які посилається позивачка у своєму позові та помилково дійшов висновку про наявність підстав для закриття провадження по справ на підставі п. 3 ч.1 ст. 255 ЦПК України.
Колегія суддів зазначає, що у цивільній справі № 466/9932/24 та в даній справі № 461/10427/25 є різні предмети та підстави позову, що не дозволяє зробити висновок про їх тотожність, відтак відсутні підстави для закриття провадження у справі у зв`язку з тим, що є таке, що набрало законної сили, рішення чи ухвала суду про закриття провадження у справі між тими самими сторонами, про той самий предмет і з тих самих підстав.
Відповідно до п. 6 ч. 1 ст. 374 ЦПК України суд апеляційної інстанції за результатами розгляду апеляційної скарги має право скасувати ухвалу, що перешкоджає подальшому провадженню у справі, і направити справу для продовження розгляду до суду першої інстанції.
Керуючись ст.ст. 367, 368, п. 6 ч. 1 ст. 374, ст.ст. 379, 381, 382, 384, 389 ЦПК України, колегія суддів, -

УХВАЛИЛА:

Апеляційну скаргу представника ОСОБА_1 – ОСОБА_2  – задовольнити.
Ухвалу Галицького районного суду м. Львова від 30 грудня 2025 року – скасувати на направити справу до суду першої інстанції для продовження розгляду.
Постанова апеляційного суду набирає законної сили з дня її прийняття, але може бути оскарженою у касаційному порядку шляхом подачі касаційної скарги безпосередньо до суду касаційної інстанції протягом тридцяти днів з дня складення повної постанови.
Повний текст постанови складено 28 травня 2026 року.

Головуючий: Савуляк Р.В. 

Судді: Крайник Н.П. 

Шандра М.М.