К И Ї В С Ь К И Й А П Е Л Я Ц І Й Н И Й С У Д	

П О С Т А Н О В А
І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

12 травня 2026 року місто Київ

справа № 761/4547/24 
апеляційне провадження № 22-ц/824/7510/2026

Київський апеляційний суд у складі колегії суддів судової палати з розгляду цивільних справ:

судді-доповідача - Головачова Я.В.,

суддів: Нежури В.А., Невідомої Т.О.,

за участю секретаря судового засідання: Приходька Р.О.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні апеляційну скаргу ОСОБА_1 на рішення Солом`янського районного суду міста Києва у складі судді Усатової І.А. від 16 червня 2025 року у справі за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про стягнення боргу, 

в с т а н о в и в :

Короткий зміст позовних вимог

У січні 2024 року ОСОБА_1 звернувся до суду з позовом до ОСОБА_2 про стягнення боргу.

Позов мотивовано тим, що між позивачем, як позикодавцем, та відповідачем, як позичальником, укладено договір позики, який згодом оформлений за домовленістю сторін у простій письмовій формі, а саме власноруч складеною відповідачем розпискою від 23 травня 2023 року, на загальну суму 11 100 доларів США та 643 015 грн. У розписці також додатково зазначено, що у разі реалізації різографа через ТОВ "Детако" відповідач зобов`язується негайно виплатити позивачу 110 000 грн компенсації за продаж різографа та 133 015 грн комісійної виплати за виконаний проект "Uchida".

У період з 27 грудня 2023 року по 4 січня 2024 року відповідач сплатив лише частину боргу у розмірі 408 200 грн шляхом перерахування коштів на банківську картку позивача, підтвердивши цим самим наявність боргу за розпискою.

Перерахування відповідачем грошових коштів відбулося після продажу ним різографа, вартість якого повністю покривала розмір боргу, однак решту боргу не повернуто.

Вказує, що відповідач не вчиняв будь-яких дій, спрямованих на повернення боргу у повному обсязі, на усні прохання повернути решту боргу не реагував, уникав зустрічей та телефонних розмов.

Посилаючись на викладене, з урахуванням заяви про збільшення позовних вимог, ОСОБА_1 просив стягнути з ОСОБА_2 борг за договором позики від 23 травня 2023 року у розмірі 11 100 доларів США, що згідно курсу НБУ еквівалентно 459 490 грн 05 грн, та 234 815 грн, що разом становить суму боргу 694 305 грн 05 коп.

Короткий зміст рішення суду першої інстанції

Рішенням Солом`янського районного суду міста Києва від 16 червня 2025 року позов ОСОБА_1 задоволено частково. Стягнуто з ОСОБА_2 на користь ОСОБА_1 суму боргу за договором позики у розмірі 459 490 грн 05 грн. Стягнуто з ОСОБА_2 на користь ОСОБА_1 судовий збір у розмірі 4 512 грн 90 коп. В задоволенні іншої частини позовних вимог відмовлено.

Ухвалюючи рішення про часткове задоволення позову, суд першої інстанції виходив з того, що відповідачем фактично не заперечувалося отримання грошових коштів, позивачем доведено існування між сторонами договірних правовідносин, що виникли на підставі розписки від 23 травня 2023 року і наявність у відповідача обов`язку повернути отримані у борг кошти. 

Відмовляючи у задоволенні позовних вимог про стягнення компенсації за продаж різографа та комісійної виплати за виконаний проект "Uchida", суд виходив з того, що ці вимоги не охоплюються правовідносинами позики, тоді як звертаючись до суду з позовом, позивач, вказуючи на порушення його прав відповідачем, посилався лише на норми матеріального права, якими регулюються позикові правовідносини.

Короткий зміст вимог апеляційної скарги та її узагальнені доводи

У поданій апеляційній скарзі ОСОБА_1 , посилаючись на неправильне застосування норм матеріального і порушення норм процесуального права, просить рішення суду першої інстанції в частині відмови у стягненні компенсації за продаж різографа та комісійної виплати за виконаний проект "Uchida" скасувати і ухвалити в цій частині нове судове рішення про задоволення цих позовних вимог. Також просить стягнути за період з 27 грудня 2023 року по 20 січня 2026 року інфляційні втрати в розмірі 50 773 грн 96 коп., а також три проценти річних в розмірі 15 080 грн 25 коп.

Скаржник зазначає, що відмовляючи у задоволенні позовних вимог про стягнення компенсації за продаж різографа та комісійної виплати за виконаний проект "Uchida" суд першої інстанції не встановив дійсну правову природу цих правовідносин, а лише обмежився загальною тезою, що дані вимоги не охоплюються правовідносинами позики. 

Судом не надано належної оцінки наявним у справі доказам та відповідно підстав виникнення додаткових зобов`язань, зафіксованих у розписці. При цьому, визнаючи розписку борговим документом та задовольняючи позов частково, суд створив правову невизначеність щодо статусу інших зобов`язань, передбачених цією розпискою.

Також судом не надано належної оцінки тому факту, що відповідач одразу після фактичної реалізації різографа та отримання коштів за результатами його продажу одразу розпочав погашення заборгованості у період з 27 грудня 2023 року по 4 січня 2024 року. Така поведінка відповідача має істотне правове значення, оскільки свідчить про усвідомлення ним настання відкладальної умови та визнання своїх грошових зобов`язань, зазначених у розписці.

Межі розгляду справи судом апеляційної інстанції

Зміст апеляційної скарги свідчить, що дане судове рішення оскаржується лише в частині відмовлених позовних вимог про стягнення компенсації за продаж різографа та комісійної виплати за виконаний проект "Uchida". В іншій частині рішення не оскаржується, а тому в апеляційному порядку не переглядається.

Узагальнені доводи та заперечення інших учасників справи

ОСОБА_2 відзив на апеляційну скаргу не подав.

Позиція учасників справи, які з`явилися в судове засідання 

ОСОБА_1 в судовому засіданні підтримав апеляційну скаргу з наведених в ній підстав та просив її задовольнити.

ОСОБА_2 в судове засідання не з`явився, про дату, час і місце розгляду справи повідомлявся належним чином. З урахуванням положень частини 2 статті 372 ЦПК України його неявка не перешкоджає розгляду справи.

Фактичні обставини справи, встановлені судом

Судом установлено, що 23 травня 2023 року ОСОБА_2 склав розписку про те, що передає ОСОБА_1 різограф RISO A2 в якості застави за позичені раніше гроші, а саме: 2 500 доларів США - застава оплати вартості транспортних засобів); 8 600 доларів США - оплата НДС - митних зборів; 400 000 грн - оплата боргу. Додатково: у випадку реалізації різографа SIN: 32080025 через ТОВ "Детако", директором якого він є, негайно виплатити ОСОБА_1 таку суму: 110 000 грн - компенсація за продаж різографа; 133 015 грн - виплата комісійних за виконаний проект "Uchida" (а.с. 7).

12 жовтня 2023 року між ТОВ "Детако" (постачальник) та Ярмолинецькою селищною радою (замовник) укладено Договір № 438 про постачання товару, пунктом 1 якого визначено, що постачальник зобов`язується до 31 грудня 2023 року поставити замовнику товари, визначені в Специфікації (додаток № 1), а замовник - прийняти і оплатити товар: різограф RISO A2 (S-9181) (або еквівалент) (ДК 021:2015:30120000-6 - фотокопіювальне та поліграфічне обладнання для офсетного друку) (а.с. 121-126).

Згідно видаткової накладної від 2 листопада 2024 року № DT-000107, ОСОБА_2 через ТОВ "Детако" здійснив продаж різографа RISO A2 (9181) за 1 083 000 грн (а.с. 34). 

До позовної заяви долучено виписки по картковому рахунку ОСОБА_1 за період з 27 грудня 2023 року по 4 січня 2024 року, відповідно до яких ОСОБА_2 перерахував на його банківський рахунок грошові кошти в загальній сумі 408 200 грн (а.с. 47-48).

Позиція суду апеляційної інстанції

Розглянувши справу в межах доводів апеляційної скарги, перевіривши законність і обґрунтованість ухваленого рішення в цій частині, колегія суддів дійшла висновку, що апеляційна скарга підлягає частковому задоволенню.

Мотиви, з яких виходить апеляційний суд, та застосовані норми права

Статтею 202 ЦК України визначено, що правочином є дія особи, спрямована на набуття, зміну або припинення цивільних прав та обов'язків. Правочини можуть бути односторонніми та дво- чи багатосторонніми (договори).

Відповідно до частин 1, 2 статті 207 ЦК України, правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо його зміст зафіксований в одному або кількох документах (у тому числі електронних), у листах, телеграмах, якими обмінялися сторони. Правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо воля сторін виражена за допомогою телетайпного, електронного або іншого технічного засобу зв`язку. Правочин вважається таким, що він вчинений у письмовій формі, якщо він підписаний його стороною (сторонами). Правочин, який вчиняє юридична особа, підписується особами, уповноваженими на це її установчими документами, довіреністю, законом або іншими актами цивільного законодавства.

Згідно зі статтею 509 ЦК України, зобов`язанням є правовідношення, в якому одна сторона (боржник) зобов`язана вчинити на користь другої сторони (кредитора) певну дію або утриматися від вчинення певної дії, а кредитор має право вимагати від боржника виконання його обов`язку.

Зобов`язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог ЦК України, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться (стаття 526 ЦК України).

Як убачається з матеріалів справи, розписка від 23 травня 2023 року, власноруч складена відповідачем, за своїм змістом фіксує декілька взаємопов`язаних зобов`язань сторін, а саме: зобов`язання щодо повернення раніше позичених коштів, а також окремі зобов`язання щодо виплати компенсації за реалізацію різографа та комісійної винагороди за виконаний проект "Uchida", виникнення яких поставлено у залежність від настання визначених сторонами обставин.

Ухвалюючи рішення, суд першої інстанції дійшов висновку про позиковий характер правовідносин сторін та визнав розписку борговим документом у частині зобов`язань щодо повернення грошових коштів.

Разом з тим, суд першої інстанції фактично встановив, що передбачені розпискою зобов`язання щодо виплати 110 000 грн компенсації за продаж різографа та 133 015 грн комісійної винагороди не охоплюються правовідносинами позики, однак дійсної правової природи таких зобов`язань не визначив та не надав належної правової оцінки умовам правочину у цій частині.

Згідно правової позиції Верховного Суду, викладеної у постановах від 1 липня 2021 року в справі № 917/549/20, від 3 листопада 2020 року в справі № 920/611/19 та від 1 жовтня 2020 року в справі № 910/21935/17, правова природа договору не залежить від його назви, а визначається з огляду на зміст договору, тому, оцінюючи відповідність волі сторін та укладеного договору фактичним правовідносинам, суд повинен надати правову оцінку його умовам, правам та обов`язкам сторін для визначення спрямованості як їхніх дій, так і певних правових наслідків.

Отже, сама по собі обставина того, що частина зобов`язань, передбачених розпискою, була кваліфікована судом як позикові правовідносини, не виключає існування між сторонами інших цивільних зобов`язань, які виникли з того самого правочину та підлягають самостійній правовій оцінці.

Відповідно до частини 1 статті 212 ЦК України, особи, які вчиняють правочин, мають право обумовити настання або зміну прав та обов`язків обставиною, щодо якої невідомо, настане вона чи ні (відкладальна обставина).

Тобто правочин вважається вчиненим під відкладальною обставиною, якщо виникнення передбачених ним прав та обов`язків поставлено сторонами у залежність від обставини, щодо якої на момент укладення правочину невідомо, настане вона чи ні.

У розписці від 23 травня 2023 року прямо передбачено, що у випадку реалізації різографа SIN: 32080025 через ТОВ "Детако", директором якого є відповідач, останній зобов`язався негайно виплатити позивачу 110 000 грн компенсації за продаж різографа та 133 015 грн комісійної винагороди за виконаний проект "Uchida".

Таким чином, виникнення у відповідача обов`язку щодо виплати 110 000 грн було прямо поставлено сторонами у залежність від настання визначеної відкладальної обставини - реалізації різографа.

З матеріалів справи убачається, що така обставина настала 2 листопада 2023 року, що підтверджується видатковою накладною № DT-000107 від 2 листопада 2023 року, договором № 438 на постачання товару від 12 жовтня 2023 року між ТОВ "Детако" та Ярмолинецькою селищною радою, специфікацією до договору, а також відомостями, розміщеними в електронній системі публічних закупівель Prozorro.

Отже, після реалізації різографа у відповідача виник обов`язок щодо виплати позивачу передбаченої розпискою компенсації у розмірі 110 000 грн.

Невиконання відповідачем зазначеного зобов`язання після настання передбаченої сторонами відкладальної обставини свідчить про порушення умов укладеного між сторонами правочину та, відповідно, порушення майнових прав позивача.

Суд першої інстанції наведеного не врахував, не надав належної правової оцінки умовам розписки у частині додаткових цивільних зобов`язань сторін та дійшов помилкового висновку про відсутність підстав для стягнення компенсації за продаж різографа.

Оскільки між сторонами було досягнуто згоди щодо виплати відповідачем позивачу 110 000 грн у разі реалізації різографа, а матеріали справи містять належні та допустимі докази настання такої обставини, позовні вимоги у цій частині є обґрунтованими та підлягають задоволенню.

Стосовно вимоги про стягнення 133 015 грн комісійної винагороди за виконаний проект "Uchida", колегія суддів зазначає таке.

Позивач обґрунтовував вказану вимогу тим, що виконання проекту "Uchida" було пов`язане із завершенням поставки аркушелічильної машини Національному банку України, фінансування якої здійснювалося за рахунок коштів, наданих ним відповідачу.

Відповідно до статті 81 ЦПК України, кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Докази подаються сторонами та іншими учасниками справи. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях.

Статтею 76 ЦПК України визначено, що доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи.

У відповідності до статті 89 ЦПК України суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів.

Матеріали справи дійсно містять належні докази реалізації різографа, однак не містять належних та допустимих доказів виконання проекту "Uchida", з яким сторони пов`язували виникнення у відповідача обов`язку щодо виплати комісійної винагороди.

Надані позивачем докази, зокрема видаткова накладна від 2 листопада 2023 року, банківські виписки, договір постачання від 12 жовтня 2023 року та специфікація до нього, підтверджують лише факт продажу різографа, однак не підтверджують факту виконання проекту "Uchida" у розумінні умов розписки від 23 травня 2023 року.

Крім того, ані позовна заява, ані апеляційна скарга не містять належного обґрунтування того, які саме дії сторони вважали виконанням проєкту "Uchida", коли саме та за яких обставин такий проєкт вважається завершеним, а також якими доказами це підтверджується.

За таких обставин колегія суддів дійшла висновку про недоведеність та необґрунтованість позовної вимоги про стягнення 133 015 грн комісійної винагороди.

Стосовно вимог апеляційної скарги про стягнення інфляційних втрат та трьох процентів річних, колегія суддів зазначає таке.

Частиною 6 статті 367 ЦПК України передбачено, що в суді апеляційної інстанції не приймаються і не розглядаються позовні вимоги та підстави позову, що не були предметом розгляду в суді першої інстанції.

З матеріалів справи убачається, що звертаючись до суду з позовом, ОСОБА_1 не заявляв вимог про стягнення інфляційних втрат та трьох процентів річних на підставі частини 2 статті 625 ЦК України.

Такі вимоги не були предметом розгляду суду першої інстанції, щодо них судом першої інстанції не встановлювалися фактичні обставини, не досліджувалися докази та не ухвалювалося рішення по суті.

За таких обставин доводи апеляційної скарги в частині необхідності стягнення інфляційних втрат та трьох процентів річних є новими матеріально-правовими вимогами, які не можуть бути прийняті та розглянуті судом апеляційної інстанції в силу прямої заборони, встановленої частиною 6 статті 367 ЦПК України.

Відповідно до частини 1 статті 376 ЦПК України, підставами для скасування судового рішення повністю або частково та ухвалення нового рішення у відповідній частині або зміни рішення є неправильне застосування норм матеріального права або порушення норм процесуального права.

Судом першої інстанції допущено неправильне застосування норм матеріального права та порушення норм процесуального права при вирішенні позовних вимог про стягнення компенсації за продаж різографа та комісійної винагороди, оскільки суд не встановив дійсної правової природи відповідних зобов`язань, не надав належної правової оцінки умовам розписки від 23 травня 2023 року у цій частині, а також доказам настання передбаченої сторонами відкладальної обставини.

У зв`язку з цим рішення суду першої інстанції в оскаржуваній частині щодо відмови у стягненні 110 000 грн компенсації за продаж різографа підлягає скасуванню з ухваленням у цій частині нового рішення про задоволення позову.

Разом з тим рішення суду першої інстанції в частині відмови у стягненні 133 015 грн комісійної винагороди за виконаний проект "Uchida" також підлягає скасуванню, оскільки судом першої інстанції не було надано належної правової оцінки спірним правовідносинам, однак за результатами апеляційного перегляду колегія суддів дійшла висновку про відмову у задоволенні цієї позовної вимоги у зв`язку з її недоведеністю.

Судові витрати

Відповідно до частин 1, 13 статті 141 ЦПК України, судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог. Якщо суд апеляційної чи касаційної інстанції, не передаючи справи на новий розгляд, змінює рішення або ухвалює нове, цей суд відповідно змінює розподіл судових витрат.

Оскільки суд апеляційної інстанції дійшов висновку про часткове задоволення апеляційної скарги, скасування рішення суду першої інстанції в оскаржуваній частині та ухвалення нового судового рішення, то відповідно підлягає зміні і рішення суду першої інстанції в частині розподілу судових витрат, зокрема витрат на сплату судового збору.

Ураховуючи, що судом апеляційної інстанції збільшено розмір задоволених позовних вимог шляхом додаткового стягнення 110 000 грн компенсації за продаж різографа, сума судового збору, стягнута судом першої інстанції, підлягає збільшенню з 4 512 грн 09 коп. до 5 612 грн 09 коп., пропорційно розміру задоволених позовних вимог.

Крім того, відповідно до положень статті 141 ЦПК України, з ОСОБА_2 на користь ОСОБА_1 підлягає стягненню судовий збір за подання апеляційної скарги у розмірі 1 650 грн, пропорційно розміру задоволених вимог.

Керуючись статтями 367, 374, 376, 381-384 ЦПК України, суд

п о с т а н о в и в :

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 задовольнити частково.

Рішення Солом`янського районного суду міста Києва від 16 червня 2025 року в частині відмови у задоволенні позову ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про стягнення грошових коштів (компенсації та комісійної виплати) скасувати і ухвалити в цій частині нове судове рішення такого змісту. 

Позов ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про стягнення грошових коштів (компенсації та комісійної виплати) задовольнити частково.

Стягнути з ОСОБА_2 на користь ОСОБА_1 грошові кошти (компенсацію за продаж різографа) в розмірі 110 000 гривень.

У задоволенні позову ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про стягнення грошових коштів (комісійної виплати за виконаний проект "Uchida") відмовити.

Рішення Солом`янського районного суду міста Києва від 16 червня 2025 року в частині стягнення з ОСОБА_2 на користь ОСОБА_1 судового збору змінити, збільшити суму судового збору, що підлягає стягненню, з 4 512 гривень 90 копійок до 5 612 гривень 90 копійок.

Стягнути з ОСОБА_2 на користь ОСОБА_1 судовий збір за подання апеляційної скарги в розмірі 1 650 гривень.

Постанова суду апеляційної інстанції набирає законної сили з дня її прийняття та касаційному оскарженню не підлягає, крім випадків, передбачених пунктом 2 частини 3 статті 389 ЦПК України.

Головуючий 

Судді: