Номер провадження: 33/813/653/26
Номер справи місцевого суду: 501/3914/25 
Головуючий у першій інстанції Яковець Є. О. 
Доповідач Копіца О. В.

ОДЕСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД 

ПОСТАНОВА
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

21.05.2026 року м. Одеса

Одеський апеляційний суд у складі головуючого судді Копіци О.В., за участі секретаря судового засідання Ровенко А.С., розглянувши у відкритому судовому засіданні апеляційні скарги ОСОБА_1 та його захисника Іващенка І.Ю. на постанову Чорноморського міського суду Одеської обл. від 06.02.2026 відносно:
ОСОБА_1 , який народився ІНФОРМАЦІЯ_1 у м. Кропивницький, Кіровоградська обл., громадянина України, працюючого по найму, проживає адресою: АДРЕСА_1 ,
- про накладення стягнення за вчинення адміністративного правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 130 КУпАП
установив:

Зміст оскаржуваного судового рішення та встановлених судом 1-ої інстанції обставин.
Зазначеною постановою суду 1-ої інстанції ОСОБА_1 притягнуто до адміністративної відповідальності за вчинення правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 130 КУпАП, та на нього накладено стягнення у виді штрафу у розмірі 17 000 грн, з позбавлення права керування транспортними засобами на строк 1 рік. Також стягнуто з ОСОБА_1 на користь держави судовий збір у сумі 605,60 грн.
Відповідно до вказаної постанови суду, 12.08.2025 о 08:55 год водій ОСОБА_1 керував автомобілем Nissan Primera, реєстр. номер НОМЕР_1 , по вул. Радісній, 11 в м. Чорноморську Одеського р-ну Одеської обл. з ознаками алкогольного сп`яніння (запах алкоголю з порожнини рота) та від проходження відповідно до встановленого порядку огляду на стан алкогольного сп`яніння, зокрема на місці зупинки транспортного засобу з використанням спеціального технічного засобу – алкотестера Drager та в закладі охорони здоров`я, відмовився, чим порушив п.2.5 Правил дорожнього руху, затверджених постановою Кабінету Міністрів України № 1306 від 10.10.2001 (далі – ПДР).

Вимоги, наведені в апеляційній скарзі та узагальнення доводів особи, яка її подала.
В апеляційних скаргах ОСОБА_1 та його захисник Іващенко І.Ю. вказують на те, що оскаржувана постанова є незаконною, винесеною при неповному з`ясуванні всіх обставин справи та з порушенням норм матеріального та процесуального права, з огляду на такі обставини:
- суд 1-ої інстанції залишив поза увагою той факт, що поліцейський не повідомив причину зупинки ОСОБА_1 , а отже – зупинка була незаконною, а всі докази, які поліцейський зібрав після безпідставної зупинки, є недопустимими;
- суд не надав жодної оцінки тому, що огляд на стан сп`яніння ОСОБА_1 пройшов самостійно та за результатами якого в його крові етиловий спирт не виявлено;
- від проходження огляду водій ОСОБА_1 відмовився, оскільки побоювався, що його направлять до ТЦК, від керування він відсторонений не був. 
Посилаючись на наведені обставини, ОСОБА_1 та його захисник Іващенко І.Ю. просять скасувати постанову місцевого суду та провадження у справі відносно ОСОБА_1 закрити за відсутністю в його діях складу правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 130 КУпАП.
В судові засідання апеляційного суду ОСОБА_1 та його захисник Іващенко І.Ю., будучи належним чином повідомленими, не з`явилися, водночас зверталися до суду із клопотаннями про відкладення судових засідань, призначених на 23.04.2026 та 21.05.2026, у зв`язку із зайнятістю захисника в іншому судовому процесі.
Згідно зі ст. 17 Закону України «Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини» від 23.06.2006, суди застосовують рішення Європейського суду з прав людини як джерело права.
Статтею 6 Конвенції про захист прав і основоположних свобод людини, гарантовано кожній фізичній або юридичній особі право на розгляд судом протягом розумного строку цивільної, кримінальної, адміністративної або господарської справи, а також справи про адміністративне правопорушення, у якій вона є стороною. 
У рішенні ЄСПЛ по справі «Юніон Аліментаріа Сандерс С.А. проти Іспанії» (1989), суд зазначив, що сторона зобов`язана «демонструвати готовність брати участь у всіх етапах розгляду, що мають безпосередній стосунок до нього, утримуватися від використання прийомів для затягування процесу, а також максимально використовувати всі засоби внутрішнього законодавства для прискорення процедури слухань».
При цьому, у рішенні «Пономарьов проти України» ЄСПЛ наголошує, що особа, яка задіяна в ході судового розгляду, зобов`язана з розумним інтервалом часу сама цікавитись провадженням у її справі, добросовісно користуватись належними їй процесуальними правами та неухильно виконувати процесуальні обов`язки.
Як встановлено у ч. 4 ст. 294 КУпАП, апеляційний перегляд постанови судді у справах про адміністративне правопорушення здійснюється суддею апеляційного суду протягом двадцяти днів з дня надходження справи до суду.
Відповідно до ч. 6 ст. 294 КУпАП неявка в судове засідання особи, яка подала скаргу, інших осіб, які беруть участь у провадженні у справі про адміністративне правопорушення, не перешкоджає розгляду справи, крім випадків, коли є поважні причини неявки або в суду відсутня інформація про належне повідомлення цих осіб.
Апеляційний суд враховує посилання захисника на неможливість участі у розгляді справи внаслідок його зайнятості в іншому судовому процесі, що стало підставою для відкладення судового засідання, призначеного на 23.04.2026,з наданням захиснику можливості здійснити представництво та захист інтересів ОСОБА_1 в суді апеляційної інстанції.
Водночас, апеляційний суд не знаходить підстав для повторного відкладення розгляду справи з аналогічних причин, оскільки поважність таких належними доказами не підтверджено, отже свідчить про безпідставність таких та про зловживання апелянтом своїми процесуальними правами.
Крім того, суд апеляційної інстанції враховує, що положеннями ч. 2 ст. 268 КУпАП не передбачена обов`язкова присутність особи, яка притягається до адміністративної відповідальності при розгляді справи про адміністративне правопорушення, передбачене ч. 1 ст. 130 КУпАП. 
Тож, апеляційним судом були здійснені всі необхідні заходи з метою реалізації ОСОБА_1 передбачених ст. 268 КУпАП прав, втім, останній в судове засідання з розгляду поданої в тому числі в його інтересах скарги не з`явився, а отже - на власний розсуд розпорядився наданими йому законом правами.
Враховуючи, що апеляційним судом були вжиті всі можливі заходи для забезпечення права ОСОБА_1 на доступ до суду, а також з метою розгляду справи в розумні строки, апеляційний суд, керуючись вимогами ч. 1 ст. 268 та ч. 6 ст. 294 КУпАП, вважає за можливе проводити апеляційний розгляд за відсутності ОСОБА_1 та його захисника Іващенка І.Ю.,при цьому фіксування судового засідання за допомогою технічних засобів не здійснювати. 
Перевіривши доводи апеляційної скарги, ретельно дослідивши матеріали судового провадження, апеляційний суд доходить висновків про таке.

Мотиви суду апеляційної інстанції.
Відповідно до ч.ч. 1 та 2 ст. 7 КУпАП, ніхто не може бути підданий заходу впливу в зв`язку з адміністративним правопорушенням інакше як на підставах і в порядку, встановлених законом. Провадження в справах про адміністративні правопорушення здійснюється на основі суворого додержання законності.
Згідно із ст. 280 КУпАП, орган (посадова особа) при розгляді справи про адміністративне правопорушення зобов`язаний з`ясувати: чи було вчинено адміністративне правопорушення, чи винна дана особа в його вчиненні, чи підлягає вона адміністративній відповідальності, чи є обставини, що пом`якшують і обтяжують відповідальність, чи заподіяно майнову шкоду, чи є підстави для передачі матеріалів про адміністративне правопорушення на розгляд громадської організації, трудового колективу, а також з`ясувати інші обставини, що мають значення для правильного вирішення справи.
Відповідно до ст. 251 КУпАП, доказами в справі про адміністративне правопорушення, є будь-які фактичні дані, на основі яких у визначеному законом порядку орган (посадова особа) встановлює наявність чи відсутність адміністративного правопорушення, винність даної особи в його вчиненні та інші обставини, що мають значення для правильного вирішення справи. Ці дані встановлюються протоколом про адміністративне правопорушення, поясненнями особи, яка притягається до адміністративної відповідальності, потерпілих, свідків, висновком експерта, речовими доказами, показаннями технічних приладів та технічних засобів, що мають функції фото- і кінозйомки, відеозапису, у тому числі тими, що використовуються особою, яка притягається до адміністративної відповідальності, або свідками, а також працюючими в автоматичному режимі, чи засобів фото- і кінозйомки, відеозапису, у тому числі тими, що використовуються особою, яка притягається до адміністративної відповідальності, або свідками, а також працюючими в автоматичному режимі, які використовуються при нагляді за виконанням правил, норм і стандартів, що стосуються забезпечення безпеки дорожнього руху, протоколом про вилучення речей і документів, а також іншими документами.
Стаття 252 КУпАП передбачає, що орган (посадова особа) оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному і об`єктивному дослідженні всіх обставин справи в їх сукупності, керуючись законом і правосвідомістю.
Відповідно до п. 2.5 Правил дорожнього руху, водій повинен на вимогу працівника поліції пройти в установленому порядку медичний огляд для визначення стану алкогольного сп`яніння, впливу наркотичних чи токсичних речовин.
За відмову особи, яка керує транспортним засобом, від проходження відповідно до встановленого порядку огляду на стан, зокрема, алкогольного сп`яніння, ч. 1 ст. 130 КУпАП встановлена адміністративна відповідальність.
Так, ЄСПЛ у своїх рішеннях, зокрема, по справам «Кобець проти України» від 14.02.2008, «Берктай проти Туреччини» від 08.02.2001, «Леванте проти Латвії» від 07.11.2002 неодноразово вказує на те, що оцінюючи докази, суд застосовує принцип доведення «за відсутності розумних підстав для сумніву», що може бути результатом цілої низки ознак або достатньо вагомих, чітких і узгоджених між собою неспростовних презумпцій.
Аналіз матеріалів провадження свідчить про те, що винуватість ОСОБА_1 у вчиненні правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 130 КУпАП повністю доведена та підтверджується повторно дослідженими судом апеляційної інстанції наступними доказами:
- протоколом про адміністративне правопорушення серії ЕПР1 № 420365 від 12.08.2025, в якому зазначені обставини адміністративного правопорушення, виявлені у водія ознаки алкогольного сп`яніння: різкий запах алкоголю з порожнини рота, почервоніння очей, тремтіння пальців рук та зафіксовано факт відмови водія ОСОБА_1 від проходження огляду на стан алкогольного сп`яніння у передбаченому законом порядку;
- направленням на медичний огляд водія транспортного засобу ОСОБА_1 з метою виявлення стану алкогольного, наркотичного чи іншого сп`яніння або перебування під впливом лікарських препаратів, що знижують увагу та швидкість реакції, в якому зазначені ознаки алкогольного сп`яніння та зафіксовано відмову водія від огляду, про що наявний відповідний підпис ОСОБА_1 ;
- актом огляду на стан алкогольного сп`яніння з використанням спеціальних технічних засобів щодо ОСОБА_1 , в якому також зазначені ознаки алкогольного сп`яніння та зафіксовано відмову водія від відповідного огляду, про що наявний відповідний підпис ОСОБА_1 ;
- відеозаписом з нагрудної камери поліцейського, якою зафіксовано факт відмови ОСОБА_1 від проходження огляду на стан алкогольного сп`яніння. 
Як вбачається зі змісту оскаржуваної постанови суду, всупереч твердженням апелянтів, зазначені вище докази були належним чином досліджені, повно та всебічно, та їм була надана відповідна оцінка, на підставі чого суд дійшов обґрунтованого висновку про доведеність вини ОСОБА_1 у вчиненні правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 130 КУпАП. 
Так, із дослідженого судом апеляційної інстанції відеозапису з нагрудної камери відео-реєстратора співробітників поліції вбачається, що поліцейським при первинному контакті з ОСОБА_1 на місці зупинки транспортного засобу під його керуванням та в результаті його візуального огляду виявлені ознаки алкогольного сп`яніння (запах алкоголю з порожнини рота), при цьому водій ОСОБА_1 не оспорював як факт керування транспортним засобом, так і факт перебування у стані алкогольного сп`яніння, пояснивши, що напередодні вживав алкогольні напої, а саме: 200 грам коньяку.
Поліцейський після встановлення у водія ОСОБА_1 ознак алкогольного сп`яніння, запропонував останньому пройти огляд на стан алкогольного сп`яніння на місці зупинки за допомогою спеціального технічного засобу, а також у закладі охорони здоров`я, проте ОСОБА_1 від проходження огляду відмовився (відео 0000000_00000020250812085217_0001).
При цьому, водію ОСОБА_1 було роз`яснено що за наслідком відмови від проходження відповідно до встановленого законом порядку огляду на стан, зокрема, алкогольного сп`яніння, відносно нього буде складено протокол про адміністративне правопорушення за ч. 1 ст. 130 КУпАП.
Також ОСОБА_1 було роз`яснено права, передбачені ст. 63 Конституції України та ст. 268 КУпАП (відео 0000000_00000020250812090217_0003).
Згодом, водію ОСОБА_1 було оголошено протокол про адміністративне правопорушення, вручена його копія та повідомлено, що його відсторонено від керування транспортним засобом (відео 0000000_00000020250812090717_0004).
Будь-яких зауважень ОСОБА_1 щодо обставин зупинки його т/з протокол не містить і такі на відео не зафіксовано.
При цьому ОСОБА_1 не заперечував, що керував транспортним засобом за викладених у протоколі про адміністративне правопорушення обставин та пояснював, що їхав з готелю до моря.
Вказаний факт також підтверджено відеоматеріалами, на яких, серед іншого, видно як авто знаходиться на проїжджій частині, на узбіччі дороги.
Відповідно до п. 4 розділу Х Інструкції з оформлення поліцейськими матеріалів про адміністративні правопорушення у сфері забезпечення безпеки дорожнього руху, зафіксовані не в автоматичному режимі, затвердженої Наказом МВС України №1395 від 07.11.2015 огляд на стан алкогольного, наркотичного чи іншого сп`яніння або перебування під впливом лікарських препаратів, що знижують увагу та швидкість реакції, проводиться поліцейським з використанням спеціальних технічних засобів. Під час проведення огляду осіб поліцейський застосовує технічні засоби відеозапису, а в разі неможливості застосування таких засобів огляд проводиться у присутності двох свідків. Наявні матеріали відеозапису долучаються до протоколу про адміністративне правопорушення.
У разі проведення огляду на стан сп`яніння в закладах охорони здоров`я висновок про його результати долучається до протоколу про адміністративне правопорушення (у разі підтвердження стану сп`яніння).
У разі відмови водія транспортного засобу від проведення огляду в закладі охорони здоров`я поліцейський із застосуванням технічних засобів відеозапису (а в разі неможливості застосування таких засобів у присутності двох свідків) складає протокол про адміністративне правопорушення, у якому зазначає ознаки сп`яніння і дії водія щодо ухилення від огляду.
Отже, за обставинами даної справи водієві у встановленому законом порядку були повідомлені ознаки алкогольного сп`яніння, запропоновано пройти відповідний огляд на стан алкогольного сп`яніння та наслідки відмови від проходження огляду, тобто, посадовими особами був дотриманий порядок складення протоколу, встановлений законом. Підстави для зворотних висновків не встановлені. 
Окрім того, апеляційний суд звертає увагу на те, що ОСОБА_1 також не скористався своїм правом на надання пояснень по суті правопорушення, будь-яких зауважень до протоколу не заносив, як і не зазначав про незаконність дій поліцейських зі складення вказаного протоколу щодо нього.
Наведене свідчить, що твердження ОСОБА_1 щодо незаконності дій працівників поліції зі складення протоколу про адміністративне правопорушення, в тому числі щодо його неправомірної зупинки, є голослівними, оскільки спростовані наявними в матеріалах справи доказами, при цьому зміст протоколу про адміністративне правопорушення відповідає вимогам ст. 256 КУпАП, у якому викладені дата, час, місце та обставини вчиненого ОСОБА_1 адміністративного правопорушення, а також зазначені ознаки алкогольного сп`яніння і засвідчено факт відмови від проходження огляду на стан сп`яніння.
Окремо, апеляційний суд зауважує, що відсутність на відеозаписі фіксації оголошення водію підстав для зупинки транспортного засобу, не спростовує законність дій посадових осіб, та як наслідок - не звільняє водія від відповідальності за вчинення правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 130 КУпАП. 
Натомість, як було зазначено вище, ОСОБА_1 фактичні обставини вчиненого ним правопорушення не оспорювались, отже відсутні підстави стверджувати про неналежність або недопустимість доказів, підтверджуючих винуватість останнього, що свідчить про голослівність доводів апеляційних скарг в наведеній частині.
Водночас не підтверджені належними та допустимими доказами доводи апеляційних скарг про те, що від проходження огляду ОСОБА_1 відмовився, оскільки побоювався, що його направлять до ТЦК, втім вказане, на переконання апеляційного суду, не є підставою для звільнення водія від відповідальності за вчинення правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 130 КУпАП.
Також не спростовує викладені у протоколі про адміністративне правопорушення обставини те, що ОСОБА_1 самостійно пройшов огляд на стан сп`яніння та за результатами якого в його крові етиловий спирт не виявлено.
Так, порядок проходження огляду осіб з метою виявлення стану алкогольного, наркотичного чи іншого сп`яніння закріплено у ст. 266 КУпАП та Інструкції про порядок виявлення у водіїв транспортних засобів ознак алкогольного, наркотичного чи іншого сп`яніння або перебування під впливом лікарських препаратів, що знижують увагу та швидкість реакції, затвердженої наказом МВС України, Міністерства охорони здоров`я України №1452/735 від 09.11.2015 з подальшими змінами (далі Інструкції), а також у Порядку направлення водіїв транспортних засобів для проведення огляду з метою виявлення стану алкогольного, наркотичного чи іншого сп`яніння або перебування під впливом лікарських препаратів, що знижують увагу та швидкість реакції, і проведення такого огляду, затвердженому постановою Кабінету Міністрів України № 1103 від 17.12.2008 з подальшими змінами (далі-Порядок).
Аналіз вимог ст. 266 КУпАП, Інструкції та Порядку дає підстави стверджувати про те, що огляд водія на стан алкогольного сп`яніння в закладі охорони здоров`я проводиться за направленням співробітників поліції, в їх присутності, не пізніше двох годин моменту встановлення підстав для його здійснення.
Відтак, на підставі викладеного, всупереч доводів сторони захисту, особа не має законних підстав для проходження огляду на стан алкогольного сп`яніння в закладі охорони здоров`я самостійно, без відповідного направлення поліцейських та без їх присутності.
Отже, доводи сторони захисту повністю спростовані в наведеній частині.
Щодо доводів скарги про не відсторонення ОСОБА_1 від керування транспортним засобом, апеляційний суд зауважує, що такі спростовані відеозаписом події, на якому зафіксовано повідомлення поліцейського про відсторонення водія від керування транспортним засобом (відео 0000000_00000020250812090717_0004).
Відповідна відмітка про відсторонення ОСОБА_1 від керування т/з, а також підпис ОСОБА_1 поряд містяться на зворотній стороні протоколу про адміністративне правопорушення. 
Водночас, апеляційний суд також зауважує, що відеофіксація відповідної процедури відсторонення водія від керування транспортним засобом чинним законодавством не передбачена.
Таким чином, зазначені вище докази, у своїй сукупності, на переконання апеляційного суду, спростовують доводи апелянта та підтверджують винуватість ОСОБА_1 «поза розумним сумнівом» у вчиненні правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 130 КУпАП, за кваліфікуючими ознаками: відмова особи, яка керує транспортним засобом від проходження огляду на стан алкогольного сп`яніння у встановленому законом порядку. 
Отже, позиція ОСОБА_1 , яка висловлена в апеляційній скарзі, та його процесуальна поведінка, пов`язана з наведенням доводів, які не підтверджені належними і достатніми доказами, та які не узгоджуються з дійсними обставинами справи, розцінюється апеляційним судом як спосіб самозахисту на власний розсуд з метою уникнення відповідальності за вчинене правопорушення.
Інших істотних та переконливих доводів, які б свідчили про недопустимість доказів, які містяться в матеріалах справи або спростовували висновки суду першої інстанції в оскаржуваній постанові про доведеність вини ОСОБА_1 та були підставою для її скасування або зміни, не наведено, та під час апеляційного розгляду не встановлено.
Водночас, апеляційний суд звертає увагу на те, що суд 1-ої інстанції, стягуючи із ОСОБА_1 судовий збір на користь держави помилково визначив його у розмірі 605,60 грн, в той час як з 01.01.2026 розмір судового збору складає 665,60 грн (0,2 розміру прожиткового мінімуму для працездатних осіб х 3,328 грн).
При цьому, суд апеляційної інстанції позбавлений права погіршити становище особи притягнутої до адміністративної відповідальності за відсутності відповідної апеляційної скарги та вимог про це. 
У відповідності до п. 1 ч. 8 ст. 294 КУпАП, за наслідками розгляду апеляційної скарги, суд апеляційної інстанції має право залишити апеляційну скаргу без задоволення, а постанову без змін.
Враховуючи викладене апеляційний суд вважає за необхідне апеляційні скарги залишити без задоволення, а постанову суду 1-ої інстанції залишити без змін, як законну та обґрунтовану.
Керуючись ст.ст. 7, 251, 252, 266, 280, 283, 294 КУпАП, апеляційний суд

постановив:

Апеляційні скарги ОСОБА_1 та його захисника Іващенко І.Ю. – залишити без задоволення.

Постанову Чорноморського міського суду Одеської обл. від 06.02.2026,про накладення стягнення на  ОСОБА_1 за вчинення адміністративного правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 130 КУпАП – залишити без змін.

Постанова апеляційного суду набирає законної сили негайно після її винесення, є остаточною та оскарженню в касаційному порядку не підлягає.

Суддя Одеського апеляційного суду О.В. Копіца