Справа № 308/17182/25

Р І Ш Е Н Н Я
І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И
08 червня 2026 року      місто Ужгород

Ужгородський міськрайонний суд Закарпатської області в складі головуючої судді Голяни О.В., за участю секретаря судового засідання Івашкович Д.А., представника позивача Пацкана І.І., відповідача ОСОБА_1 та її представника адвоката Ракущинця А.А., розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду у місті Ужгороді в порядку загального позовного провадження цивільну справу за позовом акціонерного товариства комерційного банку «ПРИВАТБАНК» до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості за кредитним договором,-
В С Т А Н О В И В:
Стислий виклад позиції позивача та відповідача.
АТ КБ «ПРИВАТБАНК» звернулося до суду з позовом до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості за кредитним договором № MKZ7GF00000087 від 11.07.2005, посилаючись на те, що відповідачу було надано кредит, однак остання належним чином не виконувала взяті на себе зобов`язання щодо його погашення, унаслідок чого станом на 30.10.2025 утворилася заборгованість у розмірі 50 644,99 доларів США, з яких 17 009,79 доларів США — заборгованість за тілом кредиту, 18 873,20 доларів США — заборгованість за процентами за користування кредитом, 3 762,00 доларів США — заборгованість за комісією та 11 000,00 доларів США — пеня за несвоєчасне виконання зобов`язань за договором.
Відповідач подала відзив на позовну заяву, в якому просить закрити провадження у справі та відмовити у задоволенні позову. На обґрунтування своїх заперечень зазначає, що спір уже був предметом судового розгляду, оскільки рішенням Ужгородського міськрайонного суду Закарпатської області від 07.11.2024 у справі № 308/9514/15-ц вирішено спір щодо заборгованості за тим самим кредитним договором. Крім того, заявила про застосування позовної давності, посилаючись на те, що банк скористався правом на дострокове повернення кредиту, у зв`язку з чим змінився строк виконання основного зобов`язання. Також відповідач заперечує правильність поданого позивачем розрахунку заборгованості, надає власні контррозрахунки та вказує на неправомірність нарахування комісії за користування кредитом.
Позивач подав відповідь на відзив, у якій заперечив проти доводів відповідача та зазначив, що попередній спір стосувався заборгованості за інший період, а тому відсутня тотожність предмета та підстав позову. Також позивач вказав, що позовна давність не пропущена, оскільки він раніше звертався до суду за захистом свого права, а її перебіг продовжувався та зупинявся у випадках, передбачених законом, зокрема під час дії карантину та воєнного стану. Позивач зазначив, що направлення у 2015 році вимоги про дострокове погашення заборгованості не змінило строку дії кредитного договору, тому нарахування процентів та інших платежів здійснювалося відповідно до умов договору. Крім того, позивач вважає належним поданий ним розрахунок заборгованості, оскільки він ґрунтується на банківських виписках як первинних бухгалтерських документах, та заперечує правильність контррозрахунків відповідача. Також позивач наполягає на правомірності нарахування процентів і комісії відповідно до умов кредитного договору та просить задовольнити позов у повному обсязі.
Заяви та клопотання. 
28.11.2025 позивачем подано до суду заяву про ознайомлення з матеріалами справи. 
22.12.2025, 20.01.2026 представником позивача подано до суду заяви про відкладення розгляду справи.
20.01.2026 представником позивача подано до суду відповідь на відзив, в якому заявлено клопотання, в якому просить суд поновити АТ КБ «ПРИВАТБАНК» пропущений процесуальний строк на подання відповіді на відзив.
09.02.2026, 05.03.2026, 29.03.2026 представником відповідача подано до суду заяви про відкладення розгляду справи.
16.04.2026 представником позивача та відповідача подано до суду заяви про проведення підготовчого судового засідання без їх участі. 
16.04.2026 представником відповідача подано до суду клопотання про долучення до матеріалів справи оригіналу висновку ФОП ОСОБА_2 щодо перевірки правильності зарахування платежів за кредитним договором № MKZ7GF00000087 від 11.07.2005.
Інші процесуальні дії.
19.11.2025 протоколом автоматизованого розподілу судової справи між суддями Ужгородського міськрайонного суду Закарпатської області судову справу №308/17182/25 передано на розгляд головуючого судді Голяни О.В.
Ухвалою суду від 20.11.2025 позовну заяву прийнято до розгляду та відкрито провадження у справі. Розгляд справи постановлено проводити за правилами загального позовного провадження.
Ухвалою суду від 10.02.2026 відмовлено в задоволенні заяви представника відповідача про продовження процесуального строку на подання заперечень на відповідь на відзив.
Ухвалою суду від 16.04.2026 закрито підготовче провадження та призначено справи до судового розгляду по суті
Суд поновлює позивачу строк для подання відповіді на відзив, оскільки причини його пропуску є поважними та належним чином обґрунтованими.
Щодо клопотання відповідача про закриття провадження у справі на підставі пункту 3 частини першої статті 255 ЦПК України, суд зазначає таке.
Відповідно до пункту 3 частини першої статті 255 ЦПК України, суд закриває провадження у справі, якщо набрали законної сили рішення суду або ухвала суду про закриття провадження у справі, ухвалені з приводу спору між тими самими сторонами, про той самий предмет і з тих самих підстав, або якщо існує судовий наказ, що набрав законної сили за тими самими вимогами.
Рішенням Ужгородського міськрайонного суду Закарпатської області від 07.11.2024 у справі № 308/9514/15-ц було стягнуто з ОСОБА_1 на користь АТ КБ «ПриватБанк» прострочену заборгованість за кредитним договором № MKZ7GF00000087 від 11.07.2005 у розмірі 843,32 дол. США основного боргу та 1 502,60 дол. США прострочених відсотків, тобто виключно прострочену заборгованість за вказаним кредитним договором.
Натомість у межах цієї справи предметом позову є стягнення всієї заборгованості за кредитним договором № MKZ7GF00000087 від 11.07.2005, оскільки строк виконання зобов`язань за цим договором настав у повному обсязі. Таким чином, предмет і підстави позову у даній справі відрізняються від предмета та підстав позову, що були предметом розгляду у справі № 308/9514/15-ц.
За таких обставин відсутня сукупність умов, передбачених пунктом 3 частини першої статті 255 ЦПК України, для закриття провадження у справі, у зв`язку з чим клопотання відповідача про закриття провадження задоволенню не підлягає.
Пояснення сторін, їх представників в судовому засіданні.
Представник позивача у судовому засіданні позовні вимоги підтримав з підстав, викладених у позовній заяві.
Відповідач та його представник у судовому засіданні у задоволенні позову просили відмовити з підстав, викладених у відзиві на позовну заяву.
Фактичні обставини справи, встановлені судом.
Судом встановлено, що ЗАТ КБ «Приватбанк» (правонаступник АТ «Приватбанк») та ОСОБА_1 уклали кредитний договір №МКZ7GF00000087 від 11.07.2005. 
Відповідно до п.1.1 умов кредитного договору, банк зобов`язується надати "Позичальнику" кредитні кошти шляхом: готівкою через касу, на термін по "10" липня 2025 року включно, у вигляді невідновлюваної лінії в розмірі 28 165,00 доларів США (далі – «Кредит») на наступні цілі: придбання 2-х кімнатної квартири за адресою АДРЕСА_1 - в сумі, 22 000 доларів США і на оплату страхових платежів в сумі 6165,00 доларів США, із сплатою відсотків за його користування в розмірі 0,92% в місяць на суму залишку заборгованості по кредиту та комісії в розмірі 0,18% від суми виданого кредиту щомісяця в Період сплати (за винятком суми кредиту, що надається для оплати страхових платежів) і з сплатою комісії одноразово в момент надання кредиту в розмірі 3% від суми кредиту, винагороди в розмірі згідно з п. 1.3 договору. Погашення заборгованості за цим договором здійснюється в наступному порядку: щомісячно у Період сплати, за який приймається період з "06" по "11" число кожного місяця Позичальник повинен надавати банку грошові кошти (щомісячний платіж) у сумі 269,58 доларів США для погашення заборгованості за кредитним договором, яка складається з заборгованості відсотками, кредитом та комісією. Для виконання цього договору банк відкриває позичальнику: транзитний рахунок НОМЕР_1 , для зарахування коштів, спрямованих на погашення заборгованості, кредитний рахунок НОМЕР_2 , особовий рахунок по відсоткам НОМЕР_3 рахунок для обліку комісії НОМЕР_4 .
Згідно з пунктом 2.3.2. договору, у разі порушення позичальником зобов`язань, передбачених умовами кредитного договору, у тому числі при порушенні цільового використання кредитних коштів, банк має право на власний розсуд змінити умови договору та/або вимагати дострокового повернення кредиту, сплати комісії та процентів за користування ним, а також виконання інших зобов`язань у повному обсязі шляхом направлення відповідного повідомлення. При цьому зобов`язання, строки виконання яких не настали, вважаються такими, строк виконання яких настав у дату, зазначену в повідомленні, і на цю дату позичальник зобов`язаний повністю виконати всі грошові та інші зобов`язання за договором.
Пунктом 3.2. договору передбачено, що відповідно до ст. 212 ЦК України, при порушені позичальником зобов`язань по погашенню кредиту, передбачених п. 2.3.1, 2.3.2, 3.3 даного договору, позичальник платить банку відсотки за користування кредитом у розмірі 2,27 % (дві цілих двадцять сім сотих відсотка), розраховані від суми залишку непогашеної заборгованості за кредитом. Розраховані згідно цього пункту договору відсотки сплачуються позичальником окремо понад вказаної в п.1.1. суми щомісячного платежу за кредитом разом із несплаченим залишком попереднього щомісячного платежу.
Відповідно до п.п. 4.1, 4.2. договору 4.1. при порушенні позичальником будь-якого з зобов`язань, передбачених п.п. 2.2.2, 2.2.3 даного договору, банк має право нарахувати, а позичальник зобов`язується сплатити банку пеню в розмірі 0,15% від суми непогашеної заборгованості за кожний день прострочки платежу. 
З поданих ордера-розпорядження та заяви на видачу готівки вбачається, що 12.07.2005 на підставі кредитного договору № MKZ7GF00000087 від 11.07.2005 ОСОБА_1 було видано готівкою 22 000,00 дол. США.
Судом встановлено, що 28.01.2015 банк повідомив позичальника про наявність простроченої заборгованості за кредитним договором № MKZ7GF00000087 від 11.07.2005 у загальному розмірі 3 023,25 дол. США, яка складається з 843,32 дол. США заборгованості за кредитом, 1 511,54 дол. США заборгованості за процентами за користування кредитом, 316,80 дол. США заборгованості за комісією та 351,59 дол. США пені. Банк запропонував погасити прострочену заборгованість у строк 5 днів з моменту отримання повідомлення та попередив, що у разі несплати звернеться до суду. Одночасно зазначено, що у такому випадку банк вимагатиме повернення всієї суми кредиту, процентів та штрафних санкцій у повному обсязі. Зазначене повідомлення відповідно до доданого позивачем реєстру поштових відправлень №2724 та фіскального чеку Укрпошти, надіслано позичальнику 12.02.2015.
В подальшому ПАТ КБ «Приватбанк» звернувся до суду з позовом до ОСОБА_1 , ОСОБА_3 про стягнення заборгованості за кредитним договором за кредитним договором №MKZ7GF00000087 від 11.07.2005 в розмірі 20 306,69 доларів США, в тому числі 17 853,11 доларів США заборгованість за кредитом, 1544,33 доларів США – заборгованість по відсотках, 316,80 доларів США – заборгованість по комісії за користування кредитом, 592,45 доларів США – пеня за неналежне виконання грошового зобов`язання.
Рішенням Ужгородського міськрайонного суду Закарпатської області від 07.11.2024 у справі № 308/9514/15-ц стягнуто з ОСОБА_1 на користь АТ КБ «Приват Банк» прострочену заборгованість за кредитним договором №MKZ7GF00000087 від 11.07.2005 у розмірі 843,32 дол. США та 1502,6 дол. США прострочених відсотків.
Зазначеним рішенням встановлено, що умови кредитного договору в частині сплати комісії є недійсними, оскільки банк не довів надання послуг, за які така комісія стягувалась, у зв`язку з чим у задоволенні вимог про її стягнення відмовлено.
Судом досліджено виписки по рахунках № НОМЕР_5 , № НОМЕР_6 та № НОМЕР_7 , відкритих на ім`я ОСОБА_1 , за період з 11.07.2005 по 30.10.2025, з яких убачається, що вхідний залишок за кожним із рахунків становив 0,00 дол. США. За рахунком № НОМЕР_5 упродовж зазначеного періоду відображено операції з нарахування відсотків у сумі 20 375,80 дол. США та їх коригування у сумі 1 502,60 дол. США, при цьому станом на 30.10.2025 обліковується вихідний залишок у розмірі 18 873,20 дол. США. За рахунком № НОМЕР_6 відображено операції з нарахування комісій у сумі 4 078,80 дол. США та списання комісії у сумі 316,80 дол. США, а вихідний залишок станом на 30.10.2025 становить 3 762,00 дол. США. За рахунком № НОМЕР_7 упродовж зазначеного періоду відображено операції зі згортання пені у сумі 26 026,86 дол. США та списання пені у сумі 15 026,86 дол. США, при цьому вихідний залишок станом на 30.10.2025 становить 11 000,00 дол. США.
Згідно з наданим АТ КБ «ПриватБанк» розрахунком заборгованості за кредитним договором № MKZ7GF00000087 від 11.07.2005, загальний розмір заборгованості ОСОБА_1 становить 50 644,99 доларів США, у тому числі: 17 009,79 доларів США — заборгованість за тілом кредиту; 18 873,20 доларів США — заборгованість за відсотками за користування кредитом; 3 762,00 доларів США — заборгованість за комісією; 11 000,00 доларів США — пеня за несвоєчасне виконання зобов`язань за договором. Сплачена ОСОБА_1 комісія становить 4 197,60 дол. США. Останні платежі відповідача за тілом кредиту здійснені 07.04.2014, а за процентами — 04.06.2014.
Оцінка суду
Згідно з п. 1 ч. 2 ст. 11 ЦК України підставою виникнення цивільних прав та обов`язків є, зокрема, договори. За змістом статей 626, 627, 628, 638 ЦК України договір є домовленістю сторін, умови якого визначаються за їх взаємною згодою та є обов`язковими для виконання. Відповідно до ст. 1054 ЦК України за кредитним договором позичальник зобов`язаний повернути кредит та сплатити проценти.
Відповідно до статей 526, 530, 610, 612 ЦК України зобов`язання повинно виконуватися належним чином і у встановлений строк, а його порушенням є невиконання або неналежне виконання. Частиною другою статті 1050 ЦК України передбачено право кредитора у разі прострочення чергового платежу вимагати дострокового повернення всієї суми кредиту.
Судом встановлено, що кредитним договором визначено строк його дії до 10.07.2025. Водночас останні платежі відповідача за тілом кредиту здійснені 07.04.2014, а за процентами — 04.06.2014, після чого належне виконання зобов`язань припинено.
28.01.2015 банком сформовано повідомлення про наявність простроченої заборгованості у розмірі 3023,25 дол. США та запропоновано її погасити у строк 5 днів, із попередженням про звернення до суду та вимогу повернення всієї суми кредиту. 12.02.2015 зазначене повідомлення направлено позичальнику. У подальшому банк звернувся до суду з позовом про стягнення всієї заборгованості у розмірі 20 306,69 дол. США.
Відповідно до правової позиції Великої Палати Верховного Суду, викладеної у постанові від 04.07.2018, звернення з позовом про дострокове стягнення кредиту змінює строк виконання зобов`язання і вважається, що він настав у повному обсязі.
Разом з тим, у постанові Великої Палати Верховного Суду від 26.05.2020 зазначено, що у правовідносинах споживчого кредиту обов`язковим є дотримання досудового порядку, передбаченого частиною десятою статті 11 Закону України «Про захист прав споживачів», який передбачає надання позичальнику 30 (60) днів для добровільного виконання вимоги про дострокове повернення кредиту, і звернення до суду не замінює такого порядку.
Як встановлено судом у справі № 308/9514/15-ц, банк, звертаючись із позовом у 2015 році, не дотримався зазначеного досудового порядку, оскільки надав позичальнику строк лише 5 днів для погашення заборгованості. У зв`язку з цим суд дійшов висновку про відсутність у відповідача обов`язку достроково повертати всю суму кредиту та відмовив у задоволенні позову в цій частині.
Рішенням Ужгородського міськрайонного суду Закарпатської області від 07.11.2024 у зазначеній справі було стягнуто лише прострочену заборгованість за тілом кредиту та процентами, строк виконання якої настав, що свідчить про те, що суд не визнав настання строку виконання зобов`язання у повному обсязі.
Отже, хоча банк у 2015 році заявив вимоги про дострокове стягнення заборгованості, такі вимоги не були реалізовані у спосіб, передбачений законом, а тому не призвели до зміни строку виконання зобов`язання. Відсутність у судовому рішенні висновку про стягнення всієї суми кредиту та задоволення позову лише в частині простроченої заборгованості свідчить про те, що строк виконання зобов`язання в повному обсязі не настав і кредитний договір продовжував діяти на умовах, визначених сторонами.
Таким чином, суд у цій справі приходить до висновку про часткову обґрунтованість позовних вимог у частині стягнення заборгованості за тілом кредиту, процентами та пенею з урахуванням їх фактичного розміру та меж позовної давності.
Суд встановив, що позивачем здійснено нарахування заборгованості за кредитним договором за період до 12.12.2022. 
Відповідно до статей 256, 257 ЦК України загальна позовна давність становить три роки, а за змістом статті 261 ЦК України її перебіг щодо зобов`язань з визначеним строком виконання починається зі спливом такого строку. Оскільки умовами договору передбачено виконання зобов`язання частинами шляхом внесення щомісячних платежів, перебіг позовної давності обчислюється окремо щодо кожного такого платежу.
За змістом частин першої, п`ятої статті 261 ЦК України перебіг позовної давності починається з моменту порушення права, тобто з дня невиконання або неналежного виконання позичальником обов`язку зі сплати відповідного щомісячного платежу.
Правова позиція щодо застосування позовної давності до кредитних правовідносин викладена у постанові Великої Палати Верховного Суду від 28 березня 2018 року у справі № 444/9519/12-ц, відповідно до якої у разі встановлення договором обов`язку повернення кредиту частинами перебіг позовної давності обчислюється окремо щодо кожного простроченого платежу, а не щодо всієї заборгованості в цілому.
Крім того, Верховний Суд України у постанові від 09 листопада 2016 року у справі № 6-1457цс16 зазначив, що часткова сплата боргу може свідчити про визнання лише тієї частини зобов`язання, яка фактично виконана, і не перериває перебіг позовної давності щодо інших платежів.
Разом з тим, Велика Палата Верховного Суду у постанові від 07 листопада 2018 року у справі № 372/1036/15-ц наголосила, що застосування позовної давності можливе лише за умови встановлення факту порушення права позивача.
З урахуванням викладеного, суд дійшов висновку, що у даних правовідносинах позовна давність підлягає застосуванню окремо до кожного щомісячного платежу, строк виконання якого порушено, а не до всієї суми заборгованості в цілому.
З урахуванням положень пунктів 19, 19? розділу «Прикінцеві та перехідні положення» ЦК України перебіг позовної давності був зупинений у період з 12.03.2020 по 04.09.2025 та поновився з 05.09.2025. Оскільки позов подано 18.11.2025, після поновлення перебігу позовної давності минуло 75 днів, що підлягає врахуванню при визначенні граничної дати.
Таким чином, позовна давність не є пропущеною щодо вимог за платежами, строк виконання яких настав після 26.05.2017.
Водночас відповідно до частини другої статті 258 ЦК України до вимог про стягнення неустойки (штрафу, пені) застосовується позовна давність в один рік. З урахуванням наведених правил обчислення та зупинення перебігу позовної давності, позовна давність не є пропущеною щодо вимог про стягнення пені за період після 26.05.2019.
Суд також враховує, що відповідно до принципу диспозитивності, закріпленого у статті 13 ЦПК України, суд розглядає справу в межах заявлених позовних вимог і не вправі виходити за їх межі, у зв`язку з чим визначення розміру заборгованості здійснюється виключно на підставі розрахунку, поданого позивачем.
Отже, при визначенні розміру заборгованості суд враховує лише нарахування позивача: за тілом кредиту та процентами — за період з 26.05.2017 по 12.12.2022; за пенею — за період з 26.05.2019 по 12.12.2022, тоді як нарахування за попередній період не підлягають врахуванню у зв`язку зі спливом позовної давності.
Як убачається з умов кредитного договору, погашення заборгованості здійснюється шляхом внесення щомісячних платежів у розмірі 269,58 доларів США, які за своєю правовою природою є ануїтетними та включають погашення тіла кредиту, процентів, а також інші платежі, зокрема комісію.
Разом з тим суд встановив, що умови договору в частині стягнення комісії є недійсними, що підтверджується рішенням Ужгородського міськрайонного суду Закарпатської області від 07.11.2024 у справі № 308/9514/15-ц, яке має преюдиційне значення для даної справи.
Зазначене узгоджується з правовою позицією Великої Палати Верховного Суду, викладеною у постанові від 13 липня 2022 року у справі № 363/1834/17, відповідно до якої умова кредитного договору про встановлення плати за управління кредитом є оспорюваною та підлягає визнанню недійсною у разі встановлення, що така плата не є оплатою банківської послуги, замовленої позичальником.
Отже, нарахування комісії за користування кредитом у даному випадку є неправомірним, а сплачені відповідачем кошти у вигляді такої комісії підлягають зарахуванню в рахунок погашення заборгованості.
У зв`язку з цим при визначенні фактичного розміру заборгованості підлягає врахуванню лише частина ануїтетного платежу, що припадає на погашення тіла кредиту та процентів, без урахування комісії.
Суд виходить з того, що розмір ануїтетного платежу без урахування комісії становить 229,98 доларів США, що визначається шляхом віднімання щомісячної комісії у розмірі 39,60 доларів США від загального щомісячного платежу 269,58 доларів США (269,58 – 39,60 = 229,98).
З урахуванням того, що в межах позовної давності підлягають врахуванню 67 щомісячних платежів за період з червня 2017 року по грудень 2022 року включно, їх загальний розмір становить 15 408,66 доларів США (229,98 ? 67), які включають як погашення основної суми кредиту, так і проценти за користування ним.
Суд встановив, що відповідно до пункту 3.2 кредитного договору у разі порушення позичальником зобов`язань щодо погашення кредиту банк має право нараховувати проценти у підвищеному розмірі 2,27 % на місяць від суми залишку непогашеної заборгованості за кредитом. Такі проценти підлягають сплаті окремо понад суму щомісячного платежу, передбаченого договором.
З наданого позивачем розрахунку вбачається, що за період з червня 2017 року по лютий 2020 року прострочені проценти нараховувались у розмірі 27,24 дол. США щомісячно, а за період з березня 2020 року по 12 грудня 2022 року — у розмірі 11,04 дол. США щомісячно.
Оскільки позовна давність не є пропущеною щодо вимог за період після 26.05.2017, зазначені нарахування підлягають врахуванню при визначенні розміру заборгованості.
Так, за період з червня 2017 року по лютий 2020 року нараховано прострочені проценти у розмірі 898,92 дол. США (27,24 дол. США ? 33 місяці), а за період з березня 2020 року по грудень 2022 року — 375,36 дол. США (11,04 дол. США ? 34 місяці).
Таким чином, загальний розмір прострочених процентів, що підлягає врахуванню, становить 1 274,28 дол. США.
Позивачем заявлено до стягнення пеню у розмірі 11 000,00 доларів США, нараховану відповідно до пункту 4.1 кредитного договору.
Оцінюючи заявлений розмір неустойки, суд враховує, що її нарахування у розмірі 0,15 % за кожний день прострочення за тривалий період призводить до істотного збільшення відповідальності боржника та може значно перевищувати розмір основного зобов`язання.
Крім того, при визначенні розміру відповідальності суд бере до уваги характер порушення, тривалість прострочення, а також обмеження щодо нарахування штрафних санкцій у період дії воєнного стану.
Відповідно до частини третьої статті 551 ЦК України розмір неустойки може бути зменшений судом, якщо він є неспівмірним наслідкам порушення зобов`язання.
З урахуванням наведеного, принципів розумності та справедливості, суд дійшов висновку про необхідність зменшення розміру пені та визначає її у сумі 1 000,00 доларів США.
Обставини щодо неправомірності нарахування комісії за користування кредитом встановлені рішенням Ужгородського міськрайонного суду Закарпатської області від 07.11.2024, яке має преюдиційне значення для даної справи.
За таких обставин сплачена ОСОБА_1 комісія у розмірі 4 197,60 доларів США відповідно до положень статті 534 ЦК України підлягає зарахуванню в рахунок погашення заборгованості.
З урахуванням визначеної судом черговості погашення, передбаченої статтею 534 ЦК України, зазначена сума спрямовується на погашення неустойки (пені), розмір якої визначено судом у сумі 1 000,00 доларів США, а також прострочених процентів, що підлягають врахуванню у розмірі 1 274,28 доларів США.
Після такого зарахування залишок коштів у сумі 1 923,32 доларів США підлягає зарахуванню в рахунок погашення заборгованості за кредитом.
Як убачається з умов кредитного договору та здійсненого судом перерахунку, погашення кредиту здійснюється шляхом внесення щомісячних ануїтетних платежів, які включають як частину основної суми кредиту, так і проценти за користування ним, без урахування комісії, умова щодо сплати якої є недійсною.
З урахуванням встановленого судом періоду, що підлягає врахуванню, з червня 2017 року по грудень 2022 року включно підлягають врахуванню 67 щомісячних платежів у розмірі 229,98 доларів США кожен, на загальну суму 15 408,66 доларів США.
З огляду на зарахування частини сплачених коштів у розмірі 1 923,32 доларів США в рахунок погашення заборгованості, розмір заборгованості, що підлягає стягненню за вказаний період, становить 13 485,34 доларів США.
При цьому щодо одноразової комісії за надання кредиту суд зазначає таке.
На відміну від щомісячної комісії, недійсність якої встановлена судом та має преюдиційне значення для даної справи, питання правомірності встановлення одноразової комісії за надання кредиту окремо судом не вирішувалося.
Кредитний договір укладено 11.07.2005, тобто до набрання чинності змінами до Закону України «Про захист прав споживачів» від 01.12.2005, які запровадили спеціальне регулювання споживчого кредитування. Зазначені норми не мають зворотної дії в часі та не підлягають застосуванню до спірних правовідносин.
Відповідно до правового висновку Верховного Суду, викладеного у постанові Об`єднаної палати Касаційного цивільного суду від 10 жовтня 2019 року, відповідність умов кредитного договору вимогам законодавства має оцінюватися з урахуванням норм, чинних на момент його укладення, а норми Закону України «Про захист прав споживачів» у редакції після 01.12.2005 не можуть застосовуватися для визнання недійсними кредитного договору або його окремих умов, якщо договір укладено до набрання ними чинності.
Отже, сам по собі факт передбачення договором одноразової комісії за надання кредиту не є підставою для визнання такої умови недійсною.
Враховуючи викладене, а також відсутність судового рішення щодо недійсності цієї умови договору, суд не вбачає підстав для висновку про недійсність умови договору щодо одноразової комісії за надання кредиту..
Отже, з урахуванням установлених обставин справи, застосування позовної давності, виключення з розрахунку неправомірно нарахованої комісії, зарахування сплачених відповідачем коштів та зменшення розміру пені, суд дійшов висновку про часткове задоволення позову та визначає розмір заборгованості, що підлягає стягненню, у сумі 13 485,34 доларів США.
Розподіл судових витрат між сторонами.
Оскільки ціна позову становить 50 644,99 доларів США, розмір судового збору відповідно до пункту 1 частини другої статті 4 Закону України «Про судовий збір» становить 1,5 % ціни позову, тобто 759,67 доларів США, що у гривневому еквіваленті станом на день подання позову до суду — 18.11.2025 — за офіційним курсом НБУ 42,067 грн за 1 долар США становить 31 957,24 грн.
Оскільки позовну заяву подано в електронній формі через підсистему «Електронний суд», до визначеного розміру судового збору застосовується коефіцієнт 0,8. Таким чином, належний до сплати судовий збір становить 607,74 доларів США (759,67 ? 0,8).
Позивачем сплачено судовий збір у сумі 25 532,06 грн (двома платежами: 20 000,00 грн згідно з платіжною інструкцією ZZ421B2F4Q від 31.10.2025 та 5 532,06 грн згідно з платіжною інструкцією № 1 від 31.10.2025).
Відповідно до статті 141 ЦПК України судові витрати покладаються на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог.
У зв`язку з частковим задоволенням позову з відповідача на користь позивача підлягає стягненню судовий збір пропорційно розміру задоволених позовних вимог: 607,74 ? 13 485,34 / 50 644,99 = 161,82 доларів США, що у гривневому еквіваленті станом на день подання позову до суду — 18.11.2025 — за офіційним курсом НБУ 42,067 грн за 1 долар США становить 6 807,46 грн.
Керуючись статтями 2, 5, 10-13, 18, 81, 258-259, 263-265, 280-283 Цивільного процесуального кодексу України, суд, -
У Х В А Л И В :
Позов акціонерного товариства комерційний банк «Приватбанк» - задовольнити частково.
Стягнути із ОСОБА_1 на користь акціонерного товариства комерційний банк «ПриватБанк» заборгованість за кредитним договором № MKZ7GF00000087 від 11 липня 2005 року, що складається із заборгованості за кредитом та процентами за користування ним, у розмірі 13 485 (тринадцять тисяч чотириста вісімдесят п`ять) доларів США 34 центи.
У задоволенні решти позовних вимог відмовити.
Стягнути з ОСОБА_1 на користь акціонерного товариства комерційного банку «ПРИВАТБАНК» судовий збір в розмірі 6 807,46 гривень.
Учасникам справи, які не були присутні в судовому засіданні, або якщо судове рішення було ухвалено поза межами судового засідання чи без повідомлення (виклику) учасників справи, копія судового рішення надсилається протягом двох днів з дня його складення у повному обсязі в електронній формі у порядку, визначеному законом, - у випадку наявності у особи офіційної електронної адреси, або рекомендованим листом з повідомленням про вручення - якщо така адреса відсутня.
Рішення може бути оскаржено до Закарпатського апеляційного суду протягом тридцяти днів з дня його проголошення.
Учасник справи, якому повне рішення не було вручено у день його проголошення або складення, має право на поновлення пропущеного строку на апеляційне оскарження, якщо апеляційна скарга подана протягом тридцяти днів з дня вручення йому повного рішення суду.
Строк на апеляційне оскарження може бути також поновлений в разі пропуску з інших поважних причин.
Сторони по справі:
Позивач: Акціонерне товариство комерційний банк «ПриватБанк», юридична адреса: 01001, м. Київ, вул. Грушевського 1Д, місце знаходження: 49094, м. Дніпро, вул. Набережна Перемоги, 50 код ЄДРПОУ 14360570, р/ р № НОМЕР_8 .
Відповідач: ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , місця реєстрації: АДРЕСА_1 , номер облікової картки платника податків НОМЕР_9 .
Суддя Олена ГОЛЯНА