Справа № 526/1342/26
Провадження № 2/526/1142/2026

Р І Ш Е Н Н Я
іменем України 

19 червня 2026 року Гадяцький районний суд Полтавської області в складі головуючого судді Черкова В.Г.
секретаря судового засідання Лопушняк Т.П.
розглянувши у відкритому судовому засіданні в м. Гадяч в порядку спрощеного провадження цивільну справу №  526/1342/26 за позовом АТ КБ «Приватбанк» до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості, 

в с т а н о в и в :

06 травня 2026 року представник позивача Ляр Д.Ю., діючи на підставі довіреності № 4365-К-Н-О від 14.07.2025 та в інтересах АТ КБ «ПРИВАТБАНК», звернувся до Гадяцького районного суду Полтавської області з позовом до ОСОБА_1 та просив стягнути з відповідача заборгованість за кредитним договором № б/н від 05.04.2019 у розмірі 40 892, 22 грн.
В обґрунтування своїх вимог, представник позивача у позовній заяві посилався на те, що ОСОБА_1 з метою отримання банківських послуг 05.04.2019 року підписала анкету заяву та приєдналась до умов та правил надання банківських послуг, саме в тій редакції, що діяла на дату підписання та яка розміщена на банківському сайті https://privatbank.ua/terms. На підставі вказаної анкети-заяви відповідачу відкрито картковий рахунок та видано кредитну картку, на яку встановлено початковий кредитний ліміт, який в подальшому збільшився до 41 000, 00 грн., що підтверджується Довідкою про зміну умов кредитування та обслуговування картрахунку та Випискою по рахунку. Далі у процесі користування рахунком 04.06.2021 р, відповідачем підписано Заяву про приєднання до Умов та Правил надання банківських послуг, а також погоджені інші суттєві умови користування кредитним рахунком. Підпис відповідачем здійснено власноруч на планшеті, що відповідає вимогам Постанови НБУ від 13.12.2019 № 151 «Про затвердження Положення про застосування цифрового власноручного підпису в банківській системі України». У зв`язку з порушенням відповідачем своїх зобов`язань та з урахуванням внесених коштів на погашення заборгованості, відповідач станом на 15.04.2026 має заборгованість у розмірі 40 892,22 грн, яка складається з наступного: 32 046,68 грн заборгованість за тілом кредита, 8 845,54 грн заборгованість за простроченими відсотками.
Відповідно до ч.1 ст.274 ЦПК України у порядку спрощеного позовного провадження може бути розглянута малозначна справа.
Ухвалою суду 11 травня 2026 року відкрито провадження по справі, призначено справу до розгляду у порядку спрощеного провадження без виклику сторін та надано відповідачу строк для подання клопотання про розгляд справи з повідомленням сторін. 
Представник позивача АТ КБ «ПриватБанк» копію ухвали про відкриття провадження у справі отримав 11.05.2026 року, звернувся до суду з заявою про розгляд справи без участі представника, позовні вимоги підтримує в повному обсязі.
Відповідач ОСОБА_1 цивільний позов з додатками та копію ухвали про відкриття провадження у справі отримала – 16.05.2026 року.
У червні 2026 року ОСОБА_1 подала до суду відзив на позов АТ КБ «ПРИВАТБАНК», в якому зазначила про необґрунтованість та безпідставність заявлених позовних вимог та наявність підстав для відмови у їх задоволенні з наступних підстав.
Зокрема вказує, що Анкета-заява № б/н від 05.04.2019 не містить відомостей щодо предмету договору, а саме розміру кредитного ліміту, строку договору, процентної ставки. Доказів того, що саме ці Умови та правила розуміла та з якими ознайомилася відповідачка, позивачем не надано. Разом з тим наголошує на тому, що надані позивачем Умови та правила надання банківських послуг відповідачем не підписані. За цих обставин, надані позивачем Правила надання банківських послуг ПриватБанку, з огляду на їх мінливий характер, не можна вважати складовою кредитного договору.
Стверджує про те, що зважаючи на порушення вимог Положення про застосування цифрового власноручного підпису в банківській системі України, Заява про приєднання до Умов та Правил надання послуг від 04.06.2021 року не може вважатися підписаною ОСОБА_1 цифровим власноручним підписом, а відповідно не може вважатися підписаною загалом. Наголошує на тому, що позивач не надав докази які б дозволяли встановити факт, дату та час підписання Заяви, разом з тим підтвердити ознайомлення відповідача з її змістом або довести цілісність електронного документа після його підписання.
Також стверджує, що позивачем було здійснено списання відсотків по тілу кредиту та спрямоване на погашення відсотків за користування кредитними коштами, однак вказане не обумовлено письмовим договором, а тому відповідач не може беззаперечно підтверджувати правильність нарахованого розміру заборгованості за тілом кредиту. 
Таким чином вважає, що розмір заборгованості за тілом кредиту в розмірі 32 046,68 грн., є завищеним щонайменше на суму неправомірно списаних процентів у розмірі 19 855,18 грн, відповідно максимальний розмір заборгованості не може перевищувати 12 191, 50 грн. 
Окрім того, посилається на Постанову Великої Палати Верховного Суду від 14 квітня 2025 року у справі № 202/8160/22, згідно висновку якої: «Суди правильно відмовили як в позові про стягнення процентів, на які не погоджувався позичальник, так і тіла кредиту, мотивувавши висновки тим, що банк протягом строку кредитування зараховував платежі на погашення процентів, однак мав зараховувати за тілом кредиту, адже стягнення процентів за користування кредитними коштами не обумовлено підписаними умовами».
З огляду на викладене відповідач остаточно просила суд відмовити у задоволенні позовних вимог АТ КБ «ПриватБанк» у повному обсязі.
12 червня 2026 від представника позивача АТ КБ «ПриватБанк» надійшла відповідь на відзив, згідно якої позивач наполягає на задоволенні позовних вимог вказуючи, що ОСОБА_1 з метою отримання банківських послуг звернулася до АТ КБ «ПриватБанк» у зв`язку з чим, підписала Анкету-Заяву № б/н від 05.04.20198 та приєдналася до Умов та правил надання банківських послуг саме в тій редакції, що діяла на дату підписання та розміщена на сайті банку https://privatbank.ua/terms. підписавши заяву відповідач ознайомилася та згодна з Умовами та Правилами надання банківських послуг, в тому числі з Умовами та Правилами обслуговування по платіжним карткам.на підставі вищевказаної анкети-зяви відповідачу відкрио картковий рахунок та видано кредитну картку, на яку було встановлено початковий кредитний ліміт , який в подальшому збільшився до 41 000,00 грн., що підтверджується Довідкою про зміну умов кредитування та обслуговування картрахунку та Випискою по рахунку. Вказує, що у процесі користування кредитним рахунком клієнту були завжди доступні у вільному доступі на сайті банку та у додатку Приват 24 умови обслуговування кредитних карток. Зауважує, що згідно виписки по рахунку, вбачається, що відповідач до певного часу належним чином виконував свої зобов`язання за кредитом, що свідчить про те, що знав про умови кредитування та визнав свої зобов`язання за Договором. В зв`язку з вищевикладеним просить відхилити доводи відповідача та задовольнити позовні вимоги в повному обсязі. 
У відведений строк, з дня отримання копії ухвали про відкриття провадження, від сторін не надійшли заперечення проти розгляду справи за правилами спрощеного позовного провадження чи клопотання про розгляд справи в судовому засіданні з повідомленням сторін.
Зважаючи на те, що справа розглядається за правилами спрощеного позовного провадження без повідомлення сторін, відповідно до ч. 2 статті 247 ЦПК України фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснювалося.
Судом встановлено, що 05.04.2019 року АТ КБ "ПриватБанк" на підставі анкети-заяви про приєднання до Умов та Правил надання банківських послуг, Приватбанк надав ОСОБА_1 кредит у вигляді встановленого кредитного ліміту на платіжну карту. Позичальник погодився з умовами надання банківських послуг і зобов`язався виконувати прийняті на себе зобов`язання. 
Позичальник підписав Анкету-заяву про приєднання до Умов та Правил надання банківських послуг у ПриватБанку від 05.04.2019 стилусом на планшеті, тобто своїм підписом засвідчив згоду з умовами кредитування. 
Підпис відповідачем було здійснено власноручно на планшеті, що відповідає вимогам Постанови НБУ від 13.12.2019 №151 «Про затвердження Положення про застосування цифрового власноручного підпису в банківській системі України» (яке було чинним на момент виникнення правовідносин).
На підтвердження суми заборгованості надано: розрахунок заборгованості, виписку за договором.
Згідно розрахунку АТ КБ "ПриватБанк" прострочена сума заборгованості ОСОБА_1 станом на 15.04.2026 року становить 40 892,22 грн. з яких: 32 046,68 грн. – заборгованість за тілом кредиту; в тому числі 8 845,54 грн. – заборгованість за простроченими відсотками.
Згідно з ст. 76, 77 ЦПК України доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи та інших обставин, які мають значення для вирішення справи. Належними є докази, які містять інформацію щодо предмета доказування. Сторони мають право обґрунтовувати належність конкретного доказу для підтвердження їхніх вимог або заперечень.
Положеннями ч. 2 ст. 78 ЦПК України визначено, що обставини справи, які за законом мають бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватися іншими засобами доказування.
Згідно з ч.1 ст. 81 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень.
Відповідно до положень ст. 83 ЦПК України позивач повинен подати докази разом з поданням позовної заяви. Якщо доказ не може бути поданий у встановлений законом строк з об`єктивних причин, учасник справи повинен про це письмово повідомити суд та зазначити: доказ, який не може бути подано; причини, з яких доказ не може бути подано у зазначений строк; докази, які підтверджують, що особа здійснила всі залежні від неї дії, спрямовані на отримання вказаного доказу.
Відповідно до п. 1 ч. 2 ст. 11 ЦК України підставами виникнення цивільних прав та обов`язків є договори.
Ч. 1 ст. 626 ЦК України передбачено, що підписанням договору сторонами досягнуто домовленість щодо встановлення цивільних прав та обов`язків.
Згідно із ст. 629 ЦК України договір є обов`язковим для виконання сторонами. Оскільки сторони уклали договір, вони набули взаємних прав та обов`язків.
Відповідно до ч. 1 ст. 509 ЦК України зобов`язання - це правовідношення, в якому одна сторона (боржник) зобов`язана вчинити на користь другої сторони (кредитора) певну дію (передати майно, виконати роботу, надати послугу, сплатити гроші, тощо) або утриматися від певної дії, а кредитор має право вимагати від боржника виконання його обов`язку.
Відповідно до ст. 526, 530, 610, ч. 1 ст. 612 ЦК України зобов`язання повинні виконуватись належним чином, у встановлений термін, відповідно до умов договору та вимог чинного законодавства. Порушенням зобов`язання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов`язання (неналежне виконання).
Згідно із ч. 1 ст. 633 ЦК України публічним є договір, в якому одна сторона - підприємець взяла на себе обов`язок здійснювати продаж товарів, виконання робіт або надання послуг кожному, хто до неї звернеться (роздрібна торгівля, перевезення транспортом загального користування, послуги зв`язку, медичне, готельне, банківське обслуговування тощо). Умови публічного договору встановлюються однаковими для всіх споживачів, крім тих, кому за законом надані відповідні пільги.
За змістом ст. 634 цього Кодексу договором приєднання є договір, умови якого встановлені однією із сторін у формулярах або інших стандартних формах, який може бути укладений лише шляхом приєднання другої сторони до запропонованого договору в цілому. Друга сторона не може запропонувати свої умови договору.
У переважній більшості випадків застосування конструкції договору приєднання його умови розроблює підприємець (в даному випадку АТ КБ «ПриватБанк»).
Оскільки умови договорів приєднання розробляються банком, тому повинні бути зрозумілі усім споживачам і доведені до їх відома, у зв`язку із чим банк має підтвердити, що на час укладення відповідного договору діяли саме ці умови, а не інші. Тому з огляду на зміст статей 633, 634 ЦК України можна вважати, що другий контрагент (споживач послуг банку) лише приєднується до тих умов, з якими він ознайомлений.
Істотними умовами договору є умови про предмет договору, умови, що визначені законом як істотні або є необхідними для договорів даного виду, а також усі ті умови, щодо яких за заявою хоча б однієї із сторін має бути досягнуто згоди.
АТ КБ «ПриватБанк», пред`являючи вимоги про погашення кредиту, надав суду на підтвердження своїх вимог анкету-заяву про приєднання до Умов та правил надання банківських послуг у Приватбанку від 05.04.2019 року, в якій зазначено лише анкетні дані ОСОБА_1 , її контактна інформація, а також є позначка, що ОСОБА_1 приєднується до вказаних умов. Те, який кредитний ліміт встановлено, тип картки (кредитних карток у АТ КБ «Приватбанк» існує декілька типів), розмір процентів за користування кредитом, передбачених за несвоєчасне погашення кредиту, в анкеті-заяві не зазначено, як не зазначено і обов`язок ОСОБА_1 сплачувати комісію за користування карткою. Також не зазначено, що пам`ятку клієнта, яка містить, зокрема, Тарифи та основні умови обслуговування та кредитування ОСОБА_1 отримала та ознайомилася з її змістом під підпис.
Зокрема, у цій заяві, підписаній сторонами, відсутні умови договору про встановлення відповідальності у вигляді неустойки (пені, штрафів) за порушення зобов`язання у вигляді грошової суми та її визначеного розміру.
Разом з тим, вказані документи не підтверджують наявність між сторонами кредитних відносин та наявність заборгованості.
Вбачається, що Анкета-заява, підписана відповідачем, не містить умов кредитування, строків дії договору, відсоткової ставки, відповідальності за порушення умов договору, тощо. 
Відповідно до ч.1 ст.1048 ЦК України позикодавець має право на одержання від позичальника процентів від суми позики, якщо інше не встановлено договором або законом. Розмір і порядок одержання процентів встановлюються договором. Якщо договором не встановлений розмір процентів, їх розмір визначається на рівні облікової ставки Національного банку України. У разі відсутності іншої домовленості сторін проценти виплачуються щомісяця до дня повернення позики.
Згідно зі статтею 1049 згаданого Кодексу позичальник зобов`язаний повернути позикодавцеві позику (грошові кошти у такій самій сумі або речі, визначені родовими ознаками, у такій самій кількості, такого самого роду та такої самої якості, що були передані йому позикодавцем) у строк та в порядку, що встановлені договором. Договір позики є укладеним з моменту передання грошей або інших речей, визначених родовими ознаками.
Згідно із ч. 1 ст. 1050 ЦК України якщо позичальник своєчасно не повернув суму позики, він зобов`язаний сплатити грошову суму відповідно до статті 625 цього Кодексу.
Таким чином, в разі укладення кредитного договору проценти за користування позиченими коштами поділяються на встановлені законом (розмір та підстави стягнення яких визначаються актами законодавства) та договірні (розмір та підстави стягнення яких визначаються сторонами в самому договорі).
При цьому, у заяві позичальника від 05 квітня 2019 року відсутні умови договору про встановлення відповідальності у вигляді відсотків за користування позиченими коштами.
Банк, пред`являючи вимоги про погашення кредиту, просить крім тіла кредиту, стягнути відсотки за прострочення зобов`язань по кредиту.
Обґрунтовуючи позовні вимоги, позивач крім розрахунку кредитної заборгованості посилався на витяг з Умов та Правил надання банківських послуг в АТ КБ «ПриватБанк» та Паспорт споживчого кредиту як невід`ємні частини кредитного договору договору.
Витягом з Умов та правил надання банківських послуг в ПриватБанку, що надані позивачем на підтвердження позовних вимог, визначені, в тому числі: права та обов`язки клієнта (позичальника) і банку, відповідальність сторін, зокрема пеня за несвоєчасне погашення кредиту та/або процентів, штраф за порушення строків платежів за будь-яким із грошових зобов`язань та їх розміри і порядок нарахування, а також містяться додаткові положення та інші умови.
При цьому, матеріали справи не містять підтверджень, що саме цей Витяг з Умов розумів відповідач та ознайомився і погодився з ними, підписуючи заяву про приєднання до умов та Правил надання банківських послуг ПриватБанку.
Крім того, роздруківка із сайту позивача належним доказом бути не може, оскільки цей доказ повністю залежить від волевиявлення і дій однієї сторони (банку), яка може вносити і вносить відповідні зміни в умови та правила споживчого кредитування, що підтверджується текстом анкети – заяви та підтверджено у постанові Верховного Суду України від 11.03.2015 р. (провадження № 6-16цс15) 
В даному випадку також неможливо застосувати до вказаних правовідносин правила ч. 1 ст. 634 ЦК України за змістом якої - договором приєднання є договір, умови якого встановлені однією із сторін у формулярах або інших стандартних формах, який може бути укладений лише шляхом приєднання другої сторони до запропонованого договору в цілому, оскільки Умови та правила надання банківських послуг, що розміщені на офіційному сайті позивача (www.privatbank.ua) неодноразово змінювалися самим АТ КБ «ПриватБанк» в період - з часу виникнення спірних правовідносин (05.04.2019) до моменту звернення до суду із вказаним позовом, тобто кредитор міг додати до позовної заяви Витяг з Тарифів та Витяг з Умов у будь-яких редакціях, що найбільш сприятливі для задоволення позову.
За таких обставин та без наданих підтверджень про конкретні запропоновані відповідачу Умови та правила банківських послуг, відсутність у Анкеті-заяві відповідальності за прострочку зобов`язання, наданий банком Витяг з Умов не може розцінюватися як стандартна (типова) форма, що встановлена до укладеного із відповідачем кредитного договору, оскільки достовірно не підтверджують вказаних обставин.
Надані позивачем Правила надання банківських послуг ПриватБанку, з огляду на їх мінливий характер, не можна вважати складовою кредитного договору й щодо будь-яких інших встановлених ними нових умов та правил, чи можливості використання банком додаткових заходів, які збільшують вартість кредиту, чи щодо прямої вказівки про збільшення прав та обов`язків кожної із сторін, якщо вони не підписані та не визнаються позичальником, а також, якщо ці умови прямо не передбачені, як у даному випадку - в Анкеті-заяві позичальника, яка безпосередньо підписана останнім і лише цей факт може свідчити про прийняття позичальником запропонованих йому умов та приєднання як другої сторони до запропонованого договору.
Європейський суд з прав людини зауважив, що одним із фундаментальних аспектів верховенства права є принцип правової визначеності, який, між іншим, вимагає, щоб при остаточному вирішенні справи судами їх рішення не викликали сумнівів (рішення від 28 жовтня 1999 року у справі «Брумареску проти Румунії», заява № 28342/95, § 61,). Якщо конфліктна практика розвивається в межах одного з найвищих судових органів країни, цей суд сам стає джерелом правової невизначеності, тим самим підриває принцип правової визначеності та послаблює довіру громадськості до судової системи (рішення від 29 листопада 2016 року у справі «Парафія греко-католицької церкви в м. Люпені та інші проти Румунії», заява № 76943/11, § 123).
ЄСПЛ неодноразово зазначав, що формулювання законів не завжди чіткі. Тому їх тлумачення та застосування залежить від практики. І роль розгляду справ у судах полягає саме у тому, щоб позбутися таких інтерпретаційних сумнівів з урахуванням змін у повсякденній практиці (рішення від 11 листопада 1996 року у справі «Кантоні проти Франції», заява № 17862/91, § 31-32; від 11 квітня 2013 року у справі «Вєренцов проти України», заява № 20372/11, § 65). Судові рішення повинні бути розумно передбачуваними (рішення від 22 листопада 1995 року у справі «S. W. проти Сполученого Королівства», заява № 20166/92, § 36).
Отже, Витяг з Умов та правил надання банківських послуг в ПриватБанку, які містяться в матеріалах з огляду на їх мінливий характер, не можна вважати складовою кредитного договору, адже матеріали справи не містять підтверджень, що саме ці документи і їх зміст розумів відповідач, ознайомився і погодився з ними, підписуючи анкету-заяву про приєднання до Умов та Правил надання банківських послуг ПриватБанку.
Такі висновки відповідають правовій позиції, викладеній в постанові Великої Палати Верховного Суду від 03 липня 2019 року в справі № 342/180/17 (провадження № 14-131цс19), у постановах Верховного Суду від 16 липня 2024 року в справі № 686/9664/21, від 13 січня 2025 року в справі № 336/6542/21.
Також, наданий позивачем Паспорт споживчого кредиту містить зауваження про те, що умови договору про споживчий кредит можуть відрізнятися від інформації, наведеної в цьому Паспорті споживчого кредиту, та будуть залежати від проведеної кредитодавцем оцінки кредитоспроможності споживача з урахуванням, зокрема, наданої ним інформації про майновий та сімейний стан, розмір доходів тощо.
Отже, зазначений Паспорт споживчого кредиту містить узагальнену інформацію про умови кредитування та орієнтовну загальну вартість кредиту та має передувати укладенню кредитного договору з позичальником, оскільки передбачає проведення оцінки кредитодавцем кредитоспроможності споживача.
Таким чином, анкета-заява, підписана ОСОБА_1 не містить домовленості сторін про сплату процентів за користування кредитними коштами та посилання на паспорт споживчого кредиту, як складову договору, а саме по собі підписання відповідачем Паспорту споживчого кредиту без підтверджень про конкретні запропоновані відповідачу умови та правила банківських послуг не може вважатися частиною кредитного договору.
Матеріали справи не містять відомостей про те, які саме із зазначених у Паспорті умов були прийняті позичальником, дана інформація не може бути взята судом до уваги як доказ підтвердження конкретних умов кредитування.
В Україні визнається і діє принцип верховенства права. Конституція України має найвищу юридичну силу; закони та інші нормативно-правові акти приймаються на основі Конституції України і повинні відповідати їй, що прямо передбачено у статті 8 Конституції України.
Відповідно до ч. 4 ст. 42 Конституції України держава захищає права споживачів.
Згідно з ч. 1 ст. 1 ЦК України цивільні відносини засновані на засадах юридичної рівності, вольного волевиявлення та майнової самостійності їх учасників.
Основні засади цивільного законодавства визначені у ст. 3 ЦК України.
Свобода договору є однією із загальних засад цивільного законодавства, що передбачено у пункті 3 частини першої статті 3 ЦК України.
Одним із основоположних принципів цивільного судочинства є справедливість, добросовісність та розумність, що передбачено у п. 6 ч. 1 ст. 3 ЦК України.
Тобто дії учасників цивільних правовідносин мають відповідати певному стандарту поведінки та характеризуватися чесністю, відкритістю та повагою до інтересів іншої сторони чи сторін договору.
В ч. 1, 3 ст. 509 ЦК України вказано, що зобов`язанням є правовідношення, в якому одна сторона (боржник) зобов`язана вчинити на користь другої сторони (кредитора) певну дію (у тому числі сплатити гроші), а кредитор має право вимагати від боржника виконання його обов`язку. Зобов`язання має ґрунтуватися на засадах добросовісності, розумності та справедливості.
У даному випадку договірні правовідносини виникли між банком та фізичною особою - споживачем банківських послуг (ч. 1 ст. 11 Закону України від 12.05.1991 р. № 1023-XII«Про захист прав споживачів» (далі - Закон №1023-XII).
Згідно з п. 22 ч. 1 ст. 1 Закону № 1023-XII споживач - фізична особа, яка придбаває, замовляє, використовує або має намір придбати чи замовити продукцію для особистих потреб, безпосередньо не пов`язаних з підприємницькою діяльністю або виконанням обов`язків найманого працівника.
У п. 19 Резолюції Генеральної Асамблеї ООН «Керівні принципи для захисту інтересів споживачів», прийняті 09 квітня 1985 року №39/248 на 106-му пленарному засіданні Генеральної Асамблеї ООН зазначено, що споживачі повинні бути захищені від таких контрактних зловживань, як односторонні типові контракти, виключення основних прав в контрактах і незаконні умови кредитування продавцями.
Конституційний Суд України у рішенні щодо офіційного тлумачення положень другого речення преамбули Закону України від 22 листопада 1996 року № 543/96-В «Про відповідальність за несвоєчасне виконання грошових зобов`язань» від 11 липня 2013 року у справі №1-12/2013 зазначив, що з огляду на приписи частини четвертої статті 42 Конституції України участь у договорі споживача як слабшої сторони, яка підлягає особливому правовому захисту у відповідних правовідносинах, звужує дію принципу рівності учасників цивільно-правових відносин та свободи договору, зокрема у договорах про надання споживчого кредиту.
З урахуванням основних засад цивільного законодавства та необхідності особливого захисту споживача у кредитних правовідносинах, пересічний споживач банківських послуг з урахуванням звичайного рівня освіти та правової обізнаності, не може ефективно здійснити свої права, бути проінформованим про умови кредитування за конкретним кредитним договором, який укладений у вигляді заяви про надання кредиту та Умов та правил надання банківських послуг, оскільки Умови та правила надання банківських послуг - це значний за обсягом документ, що стосується усіх аспектів надання банківських послуг та потребує як значного часу, так і відповідної фахової підготовки для розуміння цих правил тим більше співвідносно з конкретним видом кредитного договору.
Тому відсутні підстави вважати, що при укладенні договору АТ КБ «ПриватБанк» дотримався вимог, передбачених ч. 2 ст. 11 Закону № 1023-XII про повідомлення споживача про умови кредитування та узгодження зі споживачем саме тих умов, про які вважав узгодженими банк.
Інший висновок не відповідав би принципу справедливості, добросовісності та розумності та уможливив покладання на слабшу сторону - споживача невиправданий тягар з`ясування змісту кредитного договору.
Вказаний правовий висновок, викладено в Постанові Великої палати Верховного суду від 03.07.2019 р. у справі №342/180/17, який відповідно до ч.4 ст.263 ЦПК України враховується судом у даному випадку при виборі і застосуванні норми права до спірних правовідносин.
Таким чином, на думку суду відсутні підстави вважати, що сторони обумовили у письмовому вигляді розмір процентів за користування кредитними коштами.
З огляду на зазначене, суд вважає необґрунтованими вимоги позивача про стягнення з відповідача нарахованих відсотків – 8 845,54 грн.
Щодо стягнення з відповідача заборгованості за тілом кредиту, суд зазначає наступне. 
Враховуючи, що фактично отримані та використані позичальником кошти в добровільному порядку АТ КБ «ПриватБанк» не повернуті, а також вимоги ч.2 ст. 530 ЦК України за змістом якої, якщо строк (термін) виконання боржником обов`язку визначений моментом пред`явлення вимоги, кредитор має право вимагати його виконання в будь-який час, що свідчить про порушення його прав, позивач вправі вимагати захисту своїх прав через суд - шляхом зобов`язання виконати боржником обов`язку з повернення фактично отриманої суми кредитних коштів. 
Виходячи із встановлених фактичних обставин справи, вимог чинного законодавства, оцінюючи належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність та взаємний зв`язок доказів у їх сукупності, суд дійшов висновку про наявність правових підстав для стягнення в примусовому порядку з боржника суми непогашеного тіла кредиту по кредитному договору від 05 квітня 2019 року в розмірі - 32 046,68 грн. (тіло кредиту).
Відповідно до п.3 ч.2, ч.13 ст.141 ЦПК України суд вирішує розподіл судових витрат. 
Позовні вимоги задоволені на 78,37% (із заявлених 40 892,22 грн. стягнуто 32 046,68 грн.), отже витрати на судовий збір мають бути стягнуті з відповідача у розмірі 78,37% від суми сплаченого судового збору в розмірі 2 662,40 грн., що становить 2 086, 52 грн. 
Керуючись ст. 12, 60, 81, 263-265, 268, 273 ЦПК України, суд

в и р і ш и в:
позовні вимоги АТ КБ «ПриватБанк» до  ОСОБА_1 про стягнення заборгованості по кредитному договору - задовольнити частково.
Стягти з  ОСОБА_1 на користь АТ КБ «ПриватБанк» заборгованість по кредитному договору від 05 квітня 2019 року в сумі - 32 046 грн. 68 коп.
Стягти з  ОСОБА_1 на користь АТ КБ «ПриватБанк» судовий збір в сумі 2 086,52 грн. 
Позовні вимоги в частині стягнення відсотків - залишити без задоволення.
Рішення може бути оскаржене до Полтавського апеляційного суду протягом 30 днів з дня його проголошення.
Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано.
У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.
Учасники справи, а також особи, які не брали участі у справі, якщо суд вирішив питання про їхні права, свободи, інтереси та (або) обов`язки, мають право оскаржити в апеляційному порядку рішення суду першої інстанції повністю або частково.
Якщо в судовому засіданні було оголошено лише вступну та резолютивну частини судового рішення або у разі розгляду справи (вирішення питання) без повідомлення (виклику) учасників справи, зазначений строк обчислюється з дня складення повного судового рішення.
Учасник справи, якому повне рішення суду не було вручене у день його проголошення або складення, має право на поновлення пропущеного строку на апеляційне оскарження: на рішення суду - якщо апеляційна скарга подана протягом тридцяти днів з дня вручення йому повного рішення суду.
Повне найменування сторін:
Позивач - АТ КБ «ПриватБанк», місцезнаходження - м. Київ, вул. Грушевського, буд. 1Д, ідентифікаційний код юридичної особи в Єдиному державному реєстрі підприємств і організацій України - 14360570.
Відповідач –  ОСОБА_1 , зареєстрована за адресою: АДРЕСА_1 , реєстраційний номер облікової картки платника податку НОМЕР_1 .
Повний текст судового рішення складений та підписаний 19.06.2026.

Головуючий: В. Г. Черков