ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД ПОЛТАВСЬКОЇ ОБЛАСТІ
адреса юридична: вул. Капітана Володимира Кісельова, 1, м. Полтава, 36000, адреса для листування: вул. Капітана Володимира Кісельова, 1, м. Полтава, 36607, тел. (0532) 61 04 21, E-mail inbox@pl.arbitr.gov.ua, https://pl.arbitr.gov.ua/sud5018/
Код ЄДРПОУ 03500004
РІШЕННЯ
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

19.03.2026 Справа № 917/1598/25 
м. Полтава

за позовом Львівської національної галереї мистецтва імені Б.Г.Возницького, вул. Стефаника,3, м. Львів, 79000 
до Товариства з обмеженою відповідальністю "Гарант Ойл Групп", шлях Київ-Харків, корпус 134 км., Пирятинський р-н, Полтавська область, 37043 
про стягнення 18 371,39 грн. 

Суддя Солодюк О.В.
Секретар судового засідання Олефір О.І.

Учасники справи згідно протоколу судового засідання

Розглядається позовна заява Львівської національної галереї мистецтва імені Б.Г.Возницького до Товариства з обмеженою відповідальністю "Гарант Ойл Групп" про стягнення 18 371,39 грн.
За результатами автоматизованого розподілу судової справи № 917/1598/25 між суддями справу передано на розгляд судді Погрібній С.В.
Ухвалою від 24.09.2025 судом прийнято справу №917/1598/25 до розгляду за правилами загального позовного провадження та призначено підготовче засідання на 27.11.2025, 10:30.
Ухвалою від 27.11.2025 закрито підготовче провадження у справі та призначено її до судового розгляду по суті.
Відповідно до розпорядження № 154 від 01.12.2025 у зв`язку зі відрядженням судді Погрібної С.В. призначено повторний автоматичний розподіл судової справи № 917/1598/25.
За результатами повторного автоматизованого розподілу судової справи № 917/1598/25 між суддями справу передано на розгляд судді Солодюк О.В.
22.09.2025 (вхід. № 12114) від представника відповідача до матеріалів справи надійшов відзив на позовну заяву. Відповідач вважає, що він повністю та належним чином виконав свої зобов`язання перед позивачем та поставив йому товар у передбачений Договором строк, кількості та номенклатурі, і з боку Позивача жодних претензій щодо отриманого за видатковою накладною не було, а тому заявлені позовні вимоги є необгрунтованими та такими, що не підлягають задоволенню.
Позивач стверджує, що копії доданих до Позову талонів мережі АЗС бренду «АВІАС», були отримані ним від Відповідача і по Договору № 0907 від 09.07.2024 року, проте, не надає жодних доказів на підтвердження таких тверджень.
За Видатковою накладною № Рн240711/003 від 11.07.2024 року Позивач отримав від Відповідача Бензин А-95 (Євро 5) по бланкам дозволу у кількості 1500 літрів, а тому такі талони (бланки дозволу) діяли до 11.01.2025 року.
Проте всі додані до Позову талони взагалі не містять відомостей про строк їх дії, що не відповідає умовам укладеного з Відповідачем Договору.
Крім того, Позивач жодного разу не звертався до Відповідача про обмін талонів через закінчення строку їх дії, і доказів протилежного Позивач не надає.
Також, Відповідач наголошує, що по Договору №0907 від 09.07.2024 року постачались талони мережі АЗС бренду БРСМ-НАФТА, з огляду на вимоги щодо розташування АЗС, які вказані у п. 5.4. Договору і це підтверджується відомостями з офіційного сайту мережі "БРСМ - НАФТА" за посиланням https://brsm-nafta.com/map.
Отже, Позивач не надав жодних доказів на підтвердження того, що додані до позову талони були отримані ним саме від Відповідача і саме по Договору №0907 від 09.07.2024 року.
Додатково із загальнодоступних та відкритих відомостей з офіційного сайту з держзакупівель за посиланням https://prozorro.gov.ua вбачається, що Позивач неодноразово закуповував саме Безстрокові талони мережі АЗС бренду «АВІАС» у їх емітента та власника/управителя такої мережі та її партнерів, а саме, у Товариства з обмеженою відповідальністю «ІНТЕКС ІНВЕСТ».
В матеріалах справи відсутні допустимі та належні докази того, що талони, копії яких долучені Позивачем до позову, були придбані у ТОВ «Гарант Ойл Групп».
Жодних доказів в підтвердження порушення саме Відповідачем строків поставки товару, як і відмови в отоваренні талонів у встановлені пунктом 5.6. Договору строки до матеріалів справи не надано, що вказує на необґрунтованість позову та є підставою для відмови у його задоволенні.
Позивачем до позову не додано належних та допустимих доказів на підтвердження направлення ТОВ «Гарант Ойл Групп» Листа-претензії від 06.02.2025 року № 57/3-10/25 та/або Претензії від 30.06.2025 року № 233/3-10/25 та її отримання Відповідачем засобами поштового зв`язку.
Підписаною Позивачем Видатковою накладною № Рн240711/003 від 11.07.2024 року останній підтвердив отримання всього обсягу товару, передбаченого Договором №0907 від 09.07.2024 року у строки, обумовлені цим Договором, а відтак нарахування подвійної облікової ставки НБУ Позивачем у розмірі 322,81 грн. на підставі п. 7.2. Договору №0907 від 09.07.2024 року є безпідставним.
Проте, оскільки передбачений Договором товар був повністю поставлений Покупцю у встановлений строк, то у Відповідача відсутнє прострочене/ невиконане грошове зобов`язання перед Позивачем, а тому і заявлення до стягнення 3% річних є безпідставним.

14.10.2025 (вхід. № 13156) від позивача до матеріалів справи надійшла відповідь на відзив, в якому позивач позовні вимоги підтримує з мотивів, викладених в позовній заяві, та просить суд задовольнити їх в повному обсязі. 
Ухвалою від 08.12.2025 суд прийняв справу №917/1598/25 до свого провадження та призначив підготовче засідання на 03.02.2026 на 09:40 год.
Ухвалою від 03.02.2026 суд закрив підготовче провадження та призначив справу до судового розгляду по суті на 19.03.2026 на 09:30 год.
Враховуючи те, що подані сторонами у цій справі докази, дозволяють суду встановити та оцінити конкретні обставини (факти), які мають суттєве значення для вирішення цього спору, а отже, розглянути та вирішити спір по суті й здійснити розподіл судових витрат у цій справі, що в свою чергу, вказує на можливість виконання завдань господарського судочинства та з урахуванням необхідності дотримання розумних строків розгляду справи, суд вважає, що в матеріалах справи доказів достатньо для з`ясування обставин справи і прийняття судового рішення у справі № 917/743/25.
Під час розгляду справи по суті судом були досліджені всі письмові докази, що містяться в матеріалах справи.
В судовому засіданні 19.03.2026 суд виніс рішення згідно ст. 240 ГПК України.

Розглянувши матеріали справи, дослідивши всі наявні у справі докази, суд встановив наступне.
09 липня 2024 року між Товариством з обмеженою відповідальністю “ГАРАНТ ОЙЛ ГРУПП” (надалі – Постачальник, Відповідач) та Львівською національною галереєю мистецтв імені Б.Г.Возницького (надалі – Покупець, Позивач) було укладено договір поставки № 0907 (надалі - Договір) щодо поставки бензину А-95 (Євро 5), 1 500 літрів, на загальну суму 84 450,00 грн. з ПДВ (відпускна ціна за 1 л А- 95 - 56,30 грн.). Відповідно до умов Договору відпуск пального мав здійснюватися за довірчими документами (талонами) на отримання товару.
Закупівля товару здійснювалась через РгоZorro Маrket шляхом запиту пропозицій (ідентифікатор закупівлі UА-2024-07-02-006844-а). ТОВ “ГАРАНТ ОЙЛ ГРУПП” надало свої пропозиції у Розділі 2 “Інформація про предмет закупівлі (профіль)” Технічної спеціфікації, зазначивши “Бензин А-95 (Євро 5), АЗС АВІАС, талон, бренд АВІАС”.
Позивач в позові зазначає, що при організації закупівлі враховувалось, що відпуск палива з АЗС має здійснюватися за довірчими документами (талонами) на отримання товару відповідно до “Правил роздрібної торгівлі нафтопродуктами”, затверджених постановою Кабінету Міністрів України від 20.12.1997 № 1442, а також з метою економії ресурсів ЛНГМ ім. Б. Г. Возницького, АЗС контрагента мають знаходитися за адресами: м. Львів; м. Жовква, Львівський р-н, Львівська обл. та радіус 10 км; м. Золочів, Львівська обл. та радіус 10 км; смт. Олесько, Золочівський район, Львівська обл. та радіус 20 км, с. Підгірці, Золочівський р- н, Львівська обл. та радіус 10 км; м. Жидачів, Стрийський р-н, Львівська обл. та радіус 10 км., а також термін дії паливних талонів становитиме не менше 6 (шість) місяців з дати їх передачі Покупцю. У разі закінчення терміну дії /невикористаних талонів, постачальник здійснює їх обмін, без додаткової оплати, на такий самий період.
ЛНГМ ім. Б.Г. Возницького, як покупець, на підставі Платіжної інструкції № 393 від 15.07.2025р. виконав пункти 4.1. та 4.2. Договору, щодо перерахування коштів на рахунок Постачальника, чим повністю виконав взяті на себе зобов`язання.
За укладеним Договором Постачальник передав Покупцю талони на ПММ.
Талон - спеціальний талон, придбаний за умовами та відпускною ціною обумовленого номіналу, що підтверджує право його власника на отримання на АЗС фіксованої кількості нафтопродукту певного найменування і марки, які позначені на ньому (п. 3 Інструкції про порядок приймання, транспортування, зберігання, відпуску та обліку нафти і нафтопродуктів на підприємствах і організаціях України, затвердженої наказом Мінпаливенерго, Мінтрансзв`язку, Мінекономіки, Держспоживстандарту від 20.05.2008 № 281/171/578/155).
Тобто, талон лише надає право отримати на АЗС фіксовану кількість нафтопродукту певного найменування і марки, які позначені на ньому і не може вважатись виконанням Договору на поставку паливно-мастильних матеріалів.
Впродовж травня-листопада 2024 року представники ЛНГМ ім. Б.Г. Возницького здійснювали заправку транспортних засобів, на партнерських АЗС (АВІАС, АМР), безпроблемно.
Позивач вказує на те, що проблеми з відпуском палива розпочалися з грудня 2024 року.
Неодноразово представники ЛНГМ ім. Б.Г. Возницького, впродовж грудня 2024 року - січня 2025 року, повідомляли, в усній формі, представників ТОВ "Гарант Ойл Групп" про вказану проблему на заправках та висловлювали претензії щодо неможливості здійснити заправку транспортних засобів.
У відповідь менеджери Постачальника або не відповідали, або вказували на тимчасові проблеми та перебої в постачанні палива, які мали бути повністю усунуті до кінця січня 2025 року.
На початку лютого 2025 року ситуація з пальним на партнерських АЗС (АВІАС, АКР) не змінилась і їх почали масово закривати. В результаті чого Покупець не зміг отоварити 16 (шістнадцять) талонів на 320 (триста двадцять) бензину А-95 (Євро 5) на загальну суму 18 016,00 грн. (вісімнадцять тисяч шістнадцять грн. 00 коп.). Таким чином Постачальник свої зобов`язання виконав не в повному об`ємі.
ЛНГМ ім. Б. Г. Возницького на підставі норм ГПК України підготували лист-претензію від 06.02.2025 №57/3-10/25 та претензію від 30.06.2025р. №233\3-10\25 до ТОВ “ГАРАНТ ОЙЛ ГРУПП” з вимогою виконати взяті ними договірні зобов`язання. Відповіді на вказані претензії Покупець не отримав.
Отже, позивач, вважаючи свої права порушеними, звернувся до суду з позовною заявою про стягнення з відповідача заборгованості. 

При прийнятті рішення судом встановлено наступне.
Статтею 11 ЦК України встановлено, що цивільні права та обов`язки виникають із дій осіб, що передбачені актами цивільного законодавства, а також із дій осіб, що не передбачені цими актами, але за аналогією породжують цивільні права та обов`язки. Підставами виникнення цивільних прав та обов`язків, зокрема, є договори та інші правочини.
Відповідно до частини 1 статті 16 Цивільного кодексу України, кожен має право звернутися до суду за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу.
За приписами статті 15 Цивільного кодексу України, кожна особа має право на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання.
Кожна особа має право на захист свого інтересу, який не суперечить загальним засадам цивільного законодавства. 
Відповідно до ст. 628 ЦК України, зміст договору становлять умови (пункти), визначені на розсуд сторін і погоджені ними, та умови, які є обов`язковими відповідно до актів цивільного законодавства.
Сторони мають право укласти договір, в якому містяться елементи різних договорів (змішаний договір). До відносин сторін у змішаному договорі застосовуються у відповідних частинах положення актів цивільного законодавства про договори, елементи яких містяться у змішаному договорі, якщо інше не встановлено договором або не випливає із суті змішаного договору.
Судом встановлено, що спірні правовідносини між сторонами виникли в зв`язку з укладенням та виконанням договору поставки.
Стаття 509 Цивільного кодексу України, визначає поняття зобов`язання як правовідношення, де боржник зобов`язаний вчинити дію (передати майно, виконати роботу, сплатити гроші тощо) або утриматися від неї, а кредитор має право цього вимагати. Зобов`язання виникають з договорів, угод, заподіяння шкоди або інших юридичних фактів.
У відповідності до ст. ст. 525,526,530 Цивільного кодексу України зобов`язання повинні виконуватися належним чином і в установлений строк відповідно до умов договору та вимог цивільного кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться; одностороння відмова від зобов`язання не допускається. 
Згідно зі статтею 629 Цивільного кодексу України, договір є обов`язковим до виконання сторонами. 
Відповідно до ст. 712 ЦК України за договором поставки продавець (постачальник), який здійснює підприємницьку діяльність, зобов`язується передати у встановлений строк (строки) товар у власність покупця для використання його у підприємницькій діяльності або в інших цілях, не пов`язаних з особистим, сімейним, домашнім або іншим подібним використанням, а покупець зобов`язується прийняти товар і сплатити за нього певну грошову суму.
До договору поставки застосовуються загальні положення про купівлю-продаж, якщо інше не встановлено договором, законом або не випливає з характеру відносин сторін.
Згідно зі ст.ст. 662, 663 ЦК України продавець зобов`язаний передати покупцеві товар, визначений договором купівлі-продажу.
Продавець повинен одночасно з товаром передати покупцеві його приналежності та документи (технічний паспорт, сертифікат якості тощо), що стосуються товару та підлягають переданню разом із товаром відповідно до договору або актів цивільного законодавства.
Також частиною 1 ст. 692 ЦК визначено, що покупець зобов`язаний оплатити товар після його прийняття або прийняття товаророзпорядчих документів на нього, якщо договором або актами цивільного законодавства не встановлений інший строк оплати товару.
Як вбачається з матеріалів справи, відповідач надав позивачу талони на Бензин А-95 (Євро-5) в кількості 1 500 л на загальну суму 84 450,00 грн. Відповідно до умов Договору відпуск пального мав здійснюватися за довірчими документами (талонами) на АЗС торгової марки АВІАС. Позивачем вказане пальне було оплачене, що не заперечується відповідачем.
Відпуск палива з АЗС здійснюється за довірчими документами (талонами на отримання товару відповідно до "Правил роздрібної торгівлі нафтопродуктами", затверджених постановою Кабінету Міністрів України від 20.12.1997 №1442 (п. 1.4 Договору).
Місце поставки Товару, шляхом передачі довірчих документів, здійснюється за адресою: м. Львів, вул. Стефаника,3, а безпосередня передача (відпуск) Товару через автозаправні станції (далі - АЗС) (п. 5.2. Договору).
Відповідно до п. 5.3. Договору обов`язок Постачальника фактичної передачі (відпуску) Товару вважається виконаним з моменту передачі (відпуску) такого Товару на АЗС, що підтверджується касовим (фіскальним) чеком.
Постачальник зобов`язується забезпечити наявність та відпустити у роздріб (передати) визначену (зазначену) на довірчому документі кількість (обсяг) та асортимент Товару за першою вимогою Покупця за фактом пред`явлення ним довірчого документу на відповідній АЗС згідно з умовами цього Договору (п.5.4. Договору).
Частиною 1 ст. 662 ЦК України визначено, що продавець зобов`язаний передати покупцеві товар, визначений договором купівлі-продажу.
Відповідно до приписів ст. 664 ЦК України обов`язок продавця передати товар покупцеві вважається виконаним у момент: вручення товару покупцеві, якщо договором встановлений обов`язок продавця доставити товар; надання товару в розпорядження покупця, якщо товар має бути переданий покупцеві за місцезнаходженням товару.
Договором купівлі-продажу може бути встановлений інший момент виконання продавцем обов`язку передати товар.
Товар вважається наданим у розпорядження покупця, якщо у строк, встановлений договором, він готовий до передання покупцеві у належному місці і покупець поінформований про це. Готовий до передання товар повинен бути відповідним чином ідентифікований для цілей цього договору, зокрема шляхом маркування.
Згідно з ч. 1 та ч. 2 статті 693 Цивільного кодексу України, якщо договором встановлений обов`язок покупця частково або повністю оплатити товар до його передання продавцем (попередня оплата), покупець повинен здійснити оплату в строк, встановлений договором купівлі-продажу, а якщо такий строк не встановлений договором, - у строк, визначений відповідно до статті 530 цього Кодексу. Якщо продавець, який одержав суму попередньої оплати товару, не передав товар у встановлений строк, покупець має право вимагати передання оплаченого товару або повернення суми попередньої оплати.
Таким чином, відповідно до частини другої статті 693 Цивільного кодексу України у покупця виникає право вимагати передання оплаченого товару або повернення суми попередньої оплати від продавця, який одержав суму попередньої оплати товару і не поставив його у встановлений строк.
Аналогічна правова позиція викладена в постанові Верховного Суду України від 15.10.2013 року по справі № 5011-42/13539-2012/3-30гс13.
Отже, у розумінні приписів цієї норми покупцю належить право вимагати, крім іншого, повернення передоплати за непоставлений товар. При цьому, попередньою оплатою є часткова або повна оплата товару до його передання продавцем.
Визначене зазначеною нормою право покупця вимагати від продавця повернення суми попередньої оплати є за своїм змістом правом покупця на односторонню відмову від зобов`язання, внаслідок якої припиняється зобов`язання продавця перед покупцем по поставці товару і виникає нове грошове зобов`язання.
Тобто, виходячи з аналізу положень статті 693 Цивільного кодексу України умовою її застосування є неналежне виконання продавцем свого зобов`язання зі своєчасного передання товару покупцю. А у разі настання такої умови покупець має право діяти альтернативно: або вимагати передання оплаченого товару від продавця, або вимагати повернення суми попередньої оплати. Тобто, волевиявлення щодо обрання одного з варіантів вимоги покупця має бути вчинено ним в активній однозначній формі такої поведінки, причому доведеної до продавця.
При цьому, оскільки законом не визначено форму пред`явлення такої вимоги покупця, останній може здійснити своє право будь-яким шляхом: як шляхом звернення до боржника з претензією, листом, телеграмою тощо, так і шляхом пред`явлення через суд вимоги у визначеній законом процесуальній формі - формі позову.
Аналогічна правова позиція викладена у постанові Великої Палати Верховного Суду від 22.09.2020 року по справі №918/631/19.
Відповідно до ч. 1 ст. 667 ЦК України якщо право власності переходить до покупця раніше від передання товару, продавець зобов`язаний до передання зберігати товар, не допускаючи його погіршення. Необхідні для цього витрати покупець зобов`язаний відшкодувати продавцеві, якщо інше не встановлено договором.
Відповідно до ч. 1 ст. 670 ЦК України, якщо продавець передав покупцеві меншу кількість товару, ніж це встановлено договором купівлі-продажу, покупець має право вимагати передання кількості товару, якої не вистачає, або відмовитися від переданого товару та його оплати, а якщо він оплачений, - вимагати повернення сплаченої за нього грошової суми.
Відповідно до ч. 2 ст. 530 ЦК України якщо строк (термін) виконання боржником обов`язку не встановлений або визначений моментом пред`явлення вимоги, кредитор має право вимагати його виконання у будь-який час, крім випадків, установлених законом про банки і банківську діяльність. Боржник повинен виконати такий обов`язок у семиденний строк від дня пред`явлення вимоги, якщо обов`язок негайного виконання не випливає із договору або актів цивільного законодавства.
Як вбачається з матеріалів справи ЛНГМ ім. Б.Г. Возницького, як покупець, на підставі Платіжної інструкції № 393 від 15.07.2025р. виконав пункти 4.1. та 4.2. Договору, щодо перерахування коштів на рахунок Постачальника, чим повністю виконав взяті на себе зобов`язання.
За укладеним Договором Постачальник передав Покупцю талони на ПММ, що підтверджується видатковою накладною № Рн240711/003 від 11.07.2024 р.
Талон лише надає право отримати на АЗС фіксовану кількість нафтопродукту певного найменування і марки, які позначені на ньому і не може вважатись виконанням Договору на поставку паливно - мастильних матеріалів.
Відповідачем не було надано суду жодних доказів на підтвердження того, що ним було відпущено позивачу паливо на повну суму оплачених ним талонів.
Отже, відповідач недопоставив позивачу товар на суму 18 016, 00 грн (320 л *56,30), і у нього утворилась заборгованість перед позивачем в сумі 18 016, 00 грн.

Відповідно до ч.1 ст.73 Господарського процесуального кодексу України доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи.
За приписами ч.1 ст.74 Господарського процесуального кодексу України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень.
Статтею 76 Господарського процесуального кодексу України визначено, що належними є докази, на підставі яких можна встановити обставини, які входять в предмет доказування. Суд не бере до розгляду докази, які не стосуються предмета доказування. Предметом доказування є обставини, які підтверджують заявлені вимоги чи заперечення або мають інше значення для розгляду справи і підлягають встановленню при ухваленні судового рішення.
Відповідно до ч.1 ст.77 Господарського процесуального кодексу України обставини, які відповідно до законодавства повинні бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватися іншими засобами доказування.
Враховуючи встановлене вище, суд дійшов висновку про обґрунтованість заявлених позивачем позовних вимог про стягнення із відповідача 18 016,00 грн, у зв`язку із чим позов у цій частині підлягає задоволенню.

Щодо вимоги про стягнення пені, суд зазначає наступне.
Згідно з ч. 1 ст. 548 ЦК України виконання зобов`язання (основного зобов`язання) забезпечується, якщо це встановлено договором або законом.
Відповідно до частини 1 статті 612 Цивільного кодексу України, боржник вважається таким, що прострочив, якщо він не приступив до виконання зобов`язання або не виконав його у строк, встановлений договором або законом.
Згідно зі статтею 611 Цивільного кодексу України, у разі порушення зобов`язання настають правові наслідки, встановлені договором або законом, зокрема: 1) припинення зобов`язання внаслідок односторонньої відмови від зобов`язання, якщо це встановлено договором або законом, або розірвання договору; 2) зміна умов зобов`язання; 3) сплата неустойки; 4) відшкодування збитків та моральної шкоди.
Приписами статей 546, 549 Цивільного кодексу України, передбачено, що виконання зобов`язання може забезпечуватися, зокрема, неустойкою, різновидом якої є штраф та пеня. Пенею є неустойка, що обчислюється у відсотках від суми несвоєчасно виконаного грошового зобов`язання за кожен день прострочення виконання. Штрафом є неустойка, що обчислюється у відсотках від суми невиконаного або неналежно виконаного зобов`язання.
Відповідно до п.7.2. Договору за невиконання чи неналежне виконання зобов`язань за цим договором, сторони несуть відповідальність шляхом сплати пені в розмірі подвійної облікової ставки НБУ від суми невиконаного стороною зобов`язання за кожний день прострочення.
За розрахунком позивача, сума пені за період з 10.07.2025 (згідно вимоги, зазначеної в претензії від 30.06.2025 № 233/3-10/25) до 31.07.2025 (22 дні) становить 322,81 грн.
Перевіривши здійснений позивачем розрахунок пені, суд дійшов висновку, що він є арифметично правильним, тому суд задовольняє позов у частині стягнення пені з відповідача в сумі 322,81 грн. 

Щодо вимог про стягнення 3% річних у розмірі 32,58 грн, суд зазначає наступне.
Як унормовано приписами статті 625 ЦК України, боржник не звільняється від відповідальності за неможливість виконання ним грошового зобов`язання; боржник, який прострочив виконання грошового зобов`язання, на вимогу кредитора зобов`язаний сплатити суму боргу з урахуванням індексу інфляції за весь час прострочення, а також три проценти річних від простроченої суми, якщо інший розмір процентів не встановлений договором або законом.
Отже, передбачене законом право кредитора вимагати сплати боргу з урахуванням індексу інфляції та процентів річних є способами захисту його майнового права та інтересу, суть яких полягає у відшкодуванні матеріальних втрат кредитора від знецінення грошових коштів внаслідок інфляційних процесів та отримання компенсації (плати) від боржника за користування утримуваними ним грошовими коштами, належними до сплати кредиторові.
За своїми ознаками, індекс інфляції є збільшенням суми основного боргу у зв`язку з девальвацією грошової одиниці України, а 3% річних є платою за користування чужими коштами в цей період прострочення виконання відповідачем його договірного зобов`язання, і за своєю правовою природою вони є самостійними від неустойки способами захисту, цивільних прав і забезпечення виконання цивільних зобов`язань, а не штрафною санкцією.
Сплата трьох процентів річних від простроченої суми (якщо інший їх розмір не встановлений договором або законом), так само як й інфляційні нарахування, не мають характеру штрафних санкцій і є способом захисту майнового права та інтересу кредитора шляхом отримання від боржника компенсації (плати) за користування ним коштами, належними до сплати кредиторові. (аналогічна правова позиція викладена у постанові Пленуму Вищого господарського суду України від 17.12.2013 №14 "Про деякі питання практики застосування законодавства про відповідальність за порушення грошових зобов`язань").
Умови договору не визначають строків зобов`язання з повернення суми попередньої оплати (вартості недопоставленого товару) товару.
У претензії від 30.06.2025 № 233/3-10/25 позивач не пред`являв відповідачу вимогу щодо повернення грошових коштів за недопоставлений товар. 
Отже, вказане свідчить про відсутність можливості у суду з"ясувати дату виникнення порушення строків виконання зобов`язання Постачальником щодо прострочення виконання саме грошового зобов`язання.
Враховуючи вищезазначене, суд дійшов до висновку, що позов в частині стягнення з відповідача 3 % річних задоволенню не підлягає.
Судом досліджено всі докази, наявні у матеріалах справи.
За даних обставин, вимоги позивача про стягнення 18 016,00 грн основного боргу, 322,81 грн пені є обгрунтованими, підтверджені документально та нормами матеріального права, а тому підлягають задоволенню. В іншій частині позовних вимог слід відмовити.
Відповідно до ст. 129 Господарського процесуального кодексу України судовий збір покладається на відповідача.
Керуючись ст.ст. 129,232-233, 237-238, 240 ГПК України, суд 

ВИРІШИВ:

1. Позов задовольнити частково.
2. Стягнути з Товариства з обмеженою відповідальністю “ГАРАНТ ОЙЛ ГРУПП” (шлях Київ -Харків, корпус 134 км, Пирятинський район, Полтавська область, 37043, код ЄДРПОУ 25392923; адреса для листування: 03124, Київ - 124 (Укрпошта) а/с №1) на користь Львівської національної галереї мистецтв імені Б.Г. Возницького (вул. Стефаника, 3, м. Львів, 79000, код ЄДРПОУ 02223750) 18 016,00 грн основного боргу, 322,81 грн пені та 3 028,00 грн витрат на оплату судового збору.
Видати наказ з набранням цим рішенням законної сили.
3.У іншій частині позовних вимог відмовити.
4.Рішення надіслати учасникам справи в порядку, встановленому статтею 242 ГПК України.

Рішення набирає законної сили у строк та в порядку, встановленому ст.241 Господарського процесуального кодексу України. Рішення може бути оскаржено в апеляційному порядку в строк, встановлений ст.256 Господарського процесуального кодексу України та в порядку, передбаченому ст.257 Господарського процесуального кодексу України.

Суддя Солодюк О.В.