СВЯТОШИНСЬКИЙ РАЙОННИЙ СУД М. КИЄВА  

РІШЕННЯ
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

ун. № 759/1647/26

пр. № 2-а/759/103/26
18 травня 2026 року суддя Святошинського районного суду м. Києва Петренко Н.О., розглянувши в порядку спрощеного позовного провадження без повідомлення (виклику) сторін адміністративну справу за позовом ОСОБА_1 до Інспектора патрульної поліції ГАРБАРА Дмитра Васильовича, Департаменту патрульної поліції, Головного управління Національної поліції у м. Києві про скасування постанови про накладення адміністративного стягнення,
ВСТАНОВИВ:
І. Зміст позовних вимог.
Позивач ОСОБА_2 звернулась до суду з адміністративним позовом, в якому просила скасувати постанову серії ЕНА №6473106 від 06.01.2026 про притягнення її до адміністративної відповідальності за ч. 3 ст. 122 КУпАП та закрити провадження у справі про адміністративне правопорушення. Також просила стягнути судові витрати.
Свої вимоги позивач обґрунтовувала тим, що 06.01.2026 року близько 13 год. 57 хв. вона не здійснювала рух по смузі для маршрутних транспортних засобів, а лише виконувала поворот праворуч на проспекті Лісовому у місті Києві відповідно до вимог п.17.2 Правил дорожнього руху України. Позивач зазначала, що постанова не містить належних доказів вчинення нею адміністративного правопорушення, а відеофіксація чи фотоматеріали відповідачами не надані.
ІІ. Процесуальні рішення у справі.
Ухвалою Святошинського районного суду м. Києва від 27 січня 2026 року відкрито провадження у справі за вказаним позовом у порядку спрощеного позовного провадження без повідомлення (виклику) сторін. Відповідачу запропоновано надати відзив на позовну заяву.
ІІІ. Позиції учасників судового провадження.
У відзиві на позовну заяву представник Департаменту патрульної поліції проти задоволення позову заперечував. Зазначив, що 06.01.2026 року працівником патрульної поліції було виявлено транспортний засіб SKODA SUPERB д.н.з. НОМЕР_1 під керуванням позивача, який здійснював рух по смузі для маршрутних транспортних засобів по проспекту Лісовому у місті Києві, чим порушив вимоги п.17.1 ПДР України. Вказував, що постанова винесена уповноваженою особою у межах наданих законом повноважень, а в діях позивача наявний склад адміністративного правопорушення, передбаченого ч.3 ст.122 КУпАП, у зв`язку з чим просив у задоволенні позову відмовити у повному обсязі.
У відзиві Головне управління Національної поліції у м. Києві зазначило, що є неналежним відповідачем у справі, оскільки оскаржувану постанову винесено працівником Департаменту патрульної поліції, який перебуває у трудових відносинах саме з Департаментом патрульної поліції Національної поліції України. У зв`язку з цим представник ГУНП у м. Києві просив відмовити у задоволенні позовних вимог до Головного управління Національної поліції у м. Києві.
ІV. Фактичні обставини встановлені судом та норми права, які підлягають застосуванню та мотиви суду, щодо оцінки аргументів наведених учасниками справи.
Судом встановлено, що постановою серії ЕНА №6473106 від 06.01.2026 року, винесеною інспектором 2 взводу 2 роти 1 батальйону полку №2 Управління патрульної поліції у м. Києві Департаменту патрульної поліції Гарбар Дмитром Васильовичем, ОСОБА_2 притягнуто до адміністративної відповідальності за ч.3 ст.122 КУпАП та накладено адміністративне стягнення у виді штрафу у розмірі 680 грн.
Відповідно до змісту оскаржуваної постанови, 06.01.2026 року о 13 год. 57 хв. у місті Києві по проспекту Лісовому позивач, керуючи автомобілем SKODA SUPERB державний номерний знак НОМЕР_1 , здійснювала рух по смузі для маршрутних транспортних засобів, позначеній дорожнім знаком 5.11, чим порушила вимоги п.17.1 Правил дорожнього руху України.
Позивач, звернувшись до суду з вказаним позовом, вважає оскаржувану постанову необґрунтованою та незаконною, адже до неї не додано жодного доказу на підтвердження вчинення порушення ПДР, а тому в діях відсутній склад адміністративного правопорушення.
Відповідно до ст. 77 Кодексу адміністративного судочинства України кожна сторона повинна довести ті обставини, на яких ґрунтуються її вимоги та заперечення, крім випадків, встановлених статтею 78 цього Кодексу. В адміністративних справах про протиправність рішень, дій чи бездіяльності суб`єкта владних повноважень обов`язок щодо доказування правомірності свого рішення, дії чи бездіяльності покладається на відповідача.
Доказами в адміністративному судочинстві є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інші обставини, що мають значення для правильного вирішення справи. Ці дані встановлюються такими засобами: письмовими, речовими і електронними доказами; висновками експертів; показаннями свідків (ст.72 Кодексу адміністративного судочинства України).
Згідно з ч.2 ст.19 Конституції України органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.
Відповідно до ст.245 КУпАП завданнями провадження в справах про адміністративні правопорушення є: своєчасне, всебічне, повне і об`єктивне з`ясування обставин кожної справи, вирішення її в точній відповідності з законом, забезпечення виконання винесеної постанови, а також виявлення причин та умов, що сприяють вчиненню адміністративних правопорушень, запобігання правопорушенням, виховання громадян у дусі додержання законів, зміцнення законності.
Стаття 280 КУпАП встановлює, що орган (посадова особа) при розгляді справи про адміністративне правопорушення зобов`язаний з`ясувати: чи було вчинено адміністративне правопорушення, чи винна дана особа в його вчиненні, чи підлягає вона адміністративній відповідальності, чи є обставини, що пом`якшують і обтяжують відповідальність, чи заподіяно майнову шкоду, чи є підстави для передачі матеріалів про адміністративне правопорушення на розгляд громадської організації, трудового колективу, а також з`ясувати інші обставини, що мають значення для правильного вирішення справи.
Пунктом 11 ч.1 ст.23 Закону України «Про Національну поліцію» визначено, що поліція відповідно до покладених на неї завдань регулює дорожній рух та здійснює контроль за дотриманням Правил дорожнього руху його учасниками та за правомірністю експлуатації транспортних засобів на вулично-дорожній мережі.
Положеннями п.8 ч.1 ст.23 вказаного Закону зазначено, що у випадках, визначених законом, поліція здійснює провадження у справах про адміністративні правопорушення, приймає рішення про застосування адміністративних стягнень та забезпечує їх виконання.
Відповідно до ст.222 КУпАП органи Національної поліції розглядають справи про такі адміністративні правопорушення: про порушення громадського порядку, правил дорожнього руху, правил паркування транспортних засобів, правил, що забезпечують безпеку руху транспорту, правил користування засобами транспорту, правил, спрямованих на забезпечення схоронності вантажів на транспорті, а також про незаконний відпуск і незаконне придбання бензину або інших паливно-мастильних матеріалів (зокрема, частини перша, друга, третя, п`ята і шоста статті 122).
Частина 3 статті 122 КУпАП передбачає накладення адміністративного стягнення у вигляді накладення штрафу в розмірі сорока неоподатковуваних мінімумів доходів громадян за ненадання переваги в русі транспортним засобам аварійно-рятувальних служб, швидкої медичної допомоги, пожежної охорони, поліції, що рухаються з увімкненими спеціальними світловими або звуковими сигнальними пристроями, ненадання переваги маршрутним транспортним засобам, у тому числі порушення правил руху і зупинки на смузі для маршрутних транспортних засобів, а так само порушення правил зупинки, стоянки, що створюють перешкоди дорожньому руху або загрозу безпеці руху.
Відповідно до частини 5 статті 14 Закону України «Про дорожній рух» учасники дорожнього руху зобов`язані знати і неухильно дотримувати вимог цього Закону, Правил дорожнього руху та інших нормативних актів з питань безпеки дорожнього руху.
Порядок дорожнього руху на території України, відповідно до Закону України «Про дорожній рух» від 30 червня 1993 року №3353, встановлюють Правила дорожнього руху, затверджені постановою Кабінету Міністрів України від 10 жовтня 2001 року №1306 (із змінами та доповненнями, далі - ПДР).
За пунктом 1.3 ПДР, учасники дорожнього руху зобов`язані знати й неухильно виконувати вимоги цих Правил. Особи, які порушують ці Правила, несуть відповідальність згідно із законодавством (пункт 1.9).
Крім того, у п. 1.5 ПДР, вказано, що дії або бездіяльність учасників дорожнього руху та інших осіб не повинні створювати перешкоду для руху, загрожувати життю або здоров`ю громадян, завдавати матеріальних збитків.
Відповідно до п. 8.1. ПДР, регулювання дорожнього руху здійснюється за допомогою дорожніх знаків, дорожньої розмітки, дорожнього обладнання, світлофорів, а також регулювальниками.
Відповідно до пункту 8.4 ПДР дорожні знаки поділяються на групи: попереджувальні знаки - інформують водіїв про наближення до небезпечної ділянки дороги і характер небезпеки. Під час руху по цій ділянці необхідно вжити заходів для безпечного проїзду; знаки пріоритету - встановлюють черговість проїзду перехресть, перехрещень проїзних частин або вузьких ділянок дороги; заборонні знаки - запроваджують або скасовують певні обмеження в русі; наказові знаки - показують обов`язкові напрямки руху або дозволяють деяким категоріям учасників рух по проїзній частині чи окремих її ділянках, а також запроваджують або скасовують деякі обмеження; інформаційно-вказівні знаки - запроваджують або скасовують певний режим руху, а також інформують учасників дорожнього руху про розташування населених пунктів, різних об`єктів, територій, де діють спеціальні правила; знаки сервісу - інформують учасників дорожнього руху про розташування об`єктів обслуговування; таблички до дорожніх знаків - уточнюють або обмежують дію знаків, разом з якими вони встановлені.
Відповідно до пункту 17.1 ПДР України на дорозі із смугою для маршрутних транспортних засобів, позначеній дорожнім знаком 5.8 «Дорога із смугою для руху маршрутних транспортних засобів» або 5.11 «Смуга для руху маршрутних транспортних засобів» забороняються рух і зупинка інших транспортних засобів (крім таксі та велосипедистів) на цій смузі.
Дорожній знак 5.8 «Дорога із смугою для руху маршрутних транспортних засобів» - дорога, на якій по спеціально відведеній смузі здійснюється рух транспортних засобів за встановленим маршрутом та велосипедистів.
Дорожній знак 5.11 «Смуга для руху маршрутних транспортних засобів» - смуга призначена для руху транспортних засобів, що рухаються за встановленими маршрутами, та велосипедистів, якщо рух такою смугою здійснюється попутно загальному потоку транспортних засобів.
Дія знака поширюється на смугу руху, над якою він установлений. Якщо знак установлений праворуч від дороги, його дія поширюється на праву смугу руху.
Водію, який повертає праворуч на дорозі із смугою для маршрутних транспортних засобів, що відокремлена переривчастою лінією дорожньої розмітки, дозволено виконувати поворот із цієї смуги. У таких місцях дозволяється також заїжджати на неї під час виїзду на дорогу і для посадки чи висадки пасажирів біля правого краю проїзної частини.
Відповідно до п.1 ст.247 КУпАП України обов`язковою умовою притягнення особи до адміністративної відповідальності є наявність події адміністративного правопорушення. Наявність події правопорушення доводиться шляхом надання доказів.
Статтею 251 КУпАП визначено, що доказами в справі про адміністративне правопорушення, є будь-які фактичні дані, на основі яких у визначеному законом порядку орган (посадова особа) встановлює наявність чи відсутність адміністративного правопорушення, винність даної особи в його вчиненні та інші обставини, що мають значення для правильного вирішення справи. Ці дані встановлюються протоколом про адміністративне правопорушення, поясненнями особи, яка притягається до адміністративної відповідальності, потерпілих, свідків, висновком експерта, речовими доказами, показаннями технічних приладів та технічних засобів, що мають функції фото- і кінозйомки, відеозапису чи засобів фото- і кінозйомки, відеозапису, які використовуються при нагляді за виконанням правил, норм і стандартів, що стосуються забезпечення безпеки дорожнього руху, протоколом про вилучення речей і документів, а також іншими документами.
Згідно частини першої статті 9 КАС України розгляд і вирішення справ в адміністративних судах здійснюються на засадах змагальності сторін та свободи в наданні ними суду своїх доказів і у доведенні перед судом їх переконливості.
Відповідно до статті 247 КУпАП провадження в справі про адміністративне правопорушення не може бути розпочато, а розпочате підлягає закриттю, зокрема, у разі відсутності події і складу адміністративного правопорушення.
Судом враховано доводи, викладені у відзиві Департаменту патрульної поліції, відповідно до яких відповідач посилався на наявність у діях позивача порушення п.17.1 Правил дорожнього руху України та зазначав, що працівником поліції безпосередньо було виявлено рух транспортного засобу позивача по смузі для маршрутних транспортних засобів.
Разом з тим, суд зазначає, що сам по собі факт складення постанови та викладення у ній опису адміністративного правопорушення не є достатнім та беззаперечним доказом вини особи.
Відповідно до ст.251 КУпАП обов`язок щодо збирання та подання доказів покладається на осіб, уповноважених на складання матеріалів про адміністративні правопорушення.
Із матеріалів справи вбачається, що відповідачем до відзиву долучено посилання на відеозаписи.

Однак надані суду матеріали не містять належної та безперервної фіксації моменту вчинення позивачем адміністративного правопорушення, а саме факту здійснення руху транспортного засобу по смузі для маршрутних транспортних засобів всупереч вимогам Правил дорожнього руху України.
При цьому суд враховує пояснення позивача про те, що вона здійснювала маневр повороту праворуч відповідно до вимог п.17.2 Правил дорожнього руху України, який допускає виконання повороту зі смуги для маршрутних транспортних засобів у разі, якщо така смуга відокремлена переривчастою лінією дорожньої розмітки.
Відповідачем не надано належних та допустимих доказів, які б спростовували вказані пояснення позивача.
Суд звертає увагу, що відповідно до принципу презумпції невинуватості всі сумніви щодо доведеності вини особи тлумачаться на її користь.
За таких обставин суд приходить до висновку, що належних, достатніх та беззаперечних доказів на підтвердження факту вчинення ОСОБА_2 адміністративного правопорушення, передбаченого ч.3 ст.122 КУпАП, відповідачами суду не надано, а тому постанова серії ЕНА №6473106 від 06.01.2026 року підлягає скасуванню, а провадження у справі закриттю у зв`язку з відсутністю складу адміністративного правопорушення.
Щодо позовних вимог до Головного управління Національної поліції у м. Києві, суд зазначає наступне.
Як вбачається з матеріалів справи, оскаржувану постанову серії ЕНА №6473106 від 06.01.2026 винесено інспектором 2 взводу 2 роти 1 батальйону Полку №2 Управління патрульної поліції у м. Києві Департаменту патрульної поліції Гарбар Д.В., який перебуває у трудових відносинах саме з Департаментом патрульної поліції Національної поліції України.
Відповідно до статті 13 Закону України «Про Національну поліцію» до складу поліції входять, зокрема, патрульна поліція та територіальні органи поліції. При цьому Департамент патрульної поліції є окремим органом у системі Національної поліції України, на який покладено повноваження щодо здійснення контролю у сфері безпеки дорожнього руху та розгляду справ про адміністративні правопорушення у цій сфері.
Судом встановлено, що Головне управління Національної поліції у м. Києві не приймало оскаржуваної постанови, його посадові особи не здійснювали розгляд справи про адміністративне правопорушення відносно позивача, а тому вказаний орган не є суб`єктом спірних правовідносин.
Крім того, матеріалами справи підтверджується, що уповноваженим органом у даному випадку є саме Департамент патрульної поліції Національної поліції України, працівником якого винесено постанову про адміністративне правопорушення.
За таких обставин суд приходить до висновку, що Головне управління Національної поліції у м. Києві є неналежним відповідачем у справі, а тому у задоволенні позовних вимог до Головного управління Національної поліції у м. Києві слід відмовити.
Відповідно до ч.1 ст.139 Кодексу адміністративного судочинства України при задоволенні позову сторони, яка не є суб`єктом владних повноважень, усі судові витрати, які підлягають відшкодуванню або оплаті відповідно до положень цього Кодексу, стягуються за рахунок бюджетних асигнувань суб`єкта владних повноважень, що виступав відповідачем у справі.
Як вбачається з матеріалів справи, позивачем при зверненні до суду сплачено судовий збір у розмірі 532,48 грн та понесено витрати на поштове направлення кореспонденції у розмірі 146,00 грн, що загалом становить 678,48 грн.
З огляду на те, що суд дійшов висновку про задоволення позовних вимог до Департаменту патрульної поліції, судові витрати підлягають стягненню за рахунок бюджетних асигнувань саме Департаменту патрульної поліції Національної поліції України.
Керуючись ст.ст. 2, 7, 9, 72-77, 139, 241-246, 286 Кодексу адміністративного судочинства України, ст.ст. 122, 245, 247, 251, 280, 283 КУпАП, суд, -
ВИРІШИВ:
Адміністративний позов ОСОБА_1 до Інспектора патрульної поліції ГАРБАРА Дмитра Васильовича, Департаменту патрульної поліції, Головного управління Національної поліції у м. Києві про скасування постанови про накладення адміністративного стягнення задовольнити частково.
Скасувати постанову серії ЕНА №6473106 від 06 січня 2026 року, винесену інспектором 2 взводу 2 роти 1 батальйону Полку №2 Управління патрульної поліції у м. Києві Департаменту патрульної поліції Гарбар Дмитром Васильовичем, про притягнення ОСОБА_2 до адміністративної відповідальності за ч.3 ст.122 Кодексу України про адміністративні правопорушення.
Провадження у справі про адміністративне правопорушення відносно ОСОБА_2 за ч.3 ст.122 Кодексу України про адміністративні правопорушення закрити у зв`язку з відсутністю у її діях складу адміністративного правопорушення.
Стягнути за рахунок бюджетних асигнувань Департаменту патрульної поліції Національної поліції України (ЄДРПОУ 40108646) на користь ОСОБА_2 судові витрати у розмірі 678 грн 48 коп.
У задоволенні позовних вимог до Головного управління Національної поліції у м. Києві відмовити.
Рішення може бути оскаржено до Шостого апеляційного адміністративного суду через суд першої інстанції шляхом подання апеляційної скарги протягом десяти днів з дня його проголошення. Учасник справи, якому повне рішення суду не було вручене у день його складення, має право на поновлення пропущеного строку на апеляційне оскарження якщо апеляційна скарга подана протягом десяти днів з дня вручення йому повного рішення суду.

Суддя Н.О. Петренко