ТРЕТІЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
П О С Т А Н О В А
і м е н е м У к р а ї н и

14 квітня 2026 року 	м. Дніпро	справа № 160/18511/25	

Третій апеляційний адміністративний суд 
у складі колегії суддів: головуючого - судді Шлай А.В. (доповідач),
суддів: Кругового О.О., Малиш Н.І., 

розглянувши в порядку письмового провадження апеляційну скаргу Державної служби України з безпеки на транспорті на рішення Дніпропетровського окружного адміністративного суду від 02 жовтня 2025 р. (суддя Калугіна Н.Є.) в адміністративній справі №160/18511/25 за позовом ОСОБА_1 до Державної служби України з безпеки на транспорті, про визнання протиправною та скасування постанови, -

В С Т А Н О В И В:

ОСОБА_1 звернувся до суду з позовною заявою, в якій просив суд визнати протиправною та скасувати постанову Відділу державного нагляду (контролю) у Дніпропетровській області Державної служби України з безпеки на транспорті від 04.06.2025 №ОПШ 006701 про застосування до нього на підставі абз.3 ч.1 ст.60 Закону «Про автомобільний транспорт» адміністративно-господарського штрафу на суму 17 000 грн.
В обґрунтування позовної вимоги позивач вказував на те, що він не є автомобільним перевізником у розумінні статті 33 Закону України «Про автомобільний транспорт», оскільки послуги по перевезенню вантажу не надавав. Хоча транспортний засіб і перебуває у власності позивача як громадянина, однак відповідно до договору позички від 01.09.2023 №1-K-2023 він переданий у користування ТОВ "Ковчег Інженеринг". Тому автомобільним перевізником є ТОВ "Ковчег Інженеринг", тобто юридична особа, яка із використанням свого найманого водія перевозила власні будівельні матеріали, а не власник транспортного засобу. На місці зупинки водієм було надано документи, які відповідачем не були враховані.
Рішенням Дніпропетровського окружного адміністративного суду від 02 жовтня 2025 р., ухваленим за результатом розгляду справи в порядку спрощеного позовного провадження, адміністративний позов задоволено.
У поданій апеляційній скарзі відповідач, посилаючись на порушення норм матеріального та процесуального права, просить рішення суду першої інстанції скасувати та ухвалити нове рішення, яким відмовити у задоволенні позову у повному обсязі.
В обґрунтування вимог апеляційної скарги відповідач зазначає, що позивач є фізичною особою-підприємцем та здійснює господарську діяльність за для отримання прибутку. Відтак, саме позивач є автомобільним перевізником в розумінні статті 1 Закону України «Про автомобільний транспорт». Наданий позивачем до суду договір позики транспортного засобу від 01.09.2023 №1-K-2023, підписано позивачем, як директором ТОВ "Ковчег Інженеринг" та як фізичною особою. Такий договір укладено у власних інтересах позивача та не може бути належним доказом. Крім того, договір не посвідчений нотаріально, тому встановити дійсну дату його «укладання» не можливо.
У письмовому відзиві на апеляційну скаргу позивач просить залишити оскаржене рішення суду першої інстанції без змін, як законне та обґрунтоване, наполягаючи на безпідставності притягнення його спірною постановою до відповідальності, зважаючи на відсутність статусу автомобільного перевізника.
Розгляд апеляційної скарги здійснено в порядку письмового провадження за наявними у справі матеріалами, як це передбачено статтею 311 Кодексу адміністративного судочинства України.
Судом першої інстанції встановлено наступні обставини у справі:
13.05.2025 співробітниками Відділу державного нагляду (контролю) Державної служби України з безпеки на транспорті у Дніпропетровській області на підставі Щотижневого графіку проведення рейдових перевірок та направлення на перевірку №001555 від 08.05.2025 проводилась рейдова перевірка транспортного засобу марки ТАТА державний реєстраційний номер НОМЕР_1 , під керуванням водія ОСОБА_2 .
За результатами перевірки державними інспекторами було складено акт №065504 проведення перевірки додержання вимог законодавства про автомобільний транспорт під час виконання перевезень пасажирів і вантажів автомобільним транспортом від 13.05.2025. Відповідно до вказаного акту, в ході перевірки транспортного засобу марки ТАТА н.з. НОМЕР_1 співробітниками Відділу державного нагляду (контролю) у Дніпропетровській області було встановлено, що він належить ОСОБА_1 та на момент проведення перевірки встановлено порушення статті 34 Закону України «Про автомобільний транспорт» перевізник не забезпечив виконання вимог цього Закону, а саме: відсутня товарно-транспортна накладна або інший визначений законодавством документ на вантаж, чим порушив вимоги ст. 48 ЗУ «Про автомобільний транспорт», вантажний автомобіль з повною масою понад 3,5 тони не обладнаний діючим та повіреним тахографом, чим порушив вимоги п. 6.1 Наказу МТЗУ № 340 від 07.06.2010 р. У тому числі порушення, відповідальність за яке передбачена вимогами статті 60 Закону України «Про автомобільний транспорт» абзац третій частина 1 перевезення вантажів за відсутності на момент проведення перевірки документів визначених ст. 48 цього Закону, а саме: відсутня товарно-транспортна накладна або інший визначений законодавством документ на вантаж, відсутній протокол перевірки та адаптації тахографа до транспортного засобу ТАТА н.з. НОМЕР_1 . Водій від підпису акту та надання пояснень відмовився.
Повідомленням №44426/25/24-25 від 19.05.2025, направленим позивача було викликано для розгляду справи на 04.06.2025 з 10:00 до 15:00.
За результатами розгляду акту №065504 проведення перевірки додержання вимог законодавства про автомобільний транспорт під час виконання перевезень пасажирів і вантажів автомобільним транспортом від 13.05.2025 відповідачем винесено постанову про застосування адміністративно-господарського штрафу №006701 від 04.06.2025 за порушення статті 60 Закону України «Про автомобільний транспорт» та застосовано адміністративно-господарський штраф в розмірі однієї тисячі неоподатковуваних мінімумів доходів громадян.
Вважаючи постанову про застосування адміністративно-господарського штрафу протиправною, позивач звернувся до суду з цим позовом.
Задовольняючи адміністративний позов, суд першої інстанції дійшов висновку про протиправність спірної постанови, оскільки відповідачем не надано жодних документів, які б підтверджували, що саме ОСОБА_1 здійснював перевезення вантажу, як автомобільний перевізник.
Здійснюючи перевірку оскарженого рішення суду першої інстанції, колегія суддів керується приписами статті 242 Кодексу адміністративного судочинства України, відповідно до яких рішення суду повинно ґрунтуватись на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим. При виборі і застосуванні норми права до спірних правовідносин суд враховує висновки щодо застосування норм права, викладені в постановах Верховного Суду. Суд апеляційної інстанції переглядає справу в межах доводів та вимог апеляційної скарги, як це передбачено статтею 308 цього ж Кодексу.
Як вбачається зі змісту спірної постанови № 006701 від 04 червня 2025 р., позивача притягнуто до відповідальності згідно абз. 3 ч. 1 ст. 60 Закону України «Про автомобільний транспорт», за приписами якого перевезення пасажирів та вантажів за відсутності на момент проведення перевірки документів, визначених статтями 39 і 48 цього Закону, до автомобільних перевізників застосовуються адміністративно-господарський штраф у розмірі однієї тисячі неоподатковуваних мінімумів доходів громадян.
За визначенням, наведеним у першій статті Закону України "Про автомобільний транспорт", автомобільний перевізник - це фізична або юридична особа, яка здійснює на комерційній основі чи за власний кошт перевезення пасажирів чи (та) вантажів транспортними засобами. Товарно-транспортна накладна - єдиний для всіх учасників транспортного процесу (крім фізичних осіб, які здійснюють перевезення вантажу за рахунок власних коштів та для власних потреб) документ, призначений для обліку товарно-матеріальних цінностей на шляху їх переміщення, розрахунків за перевезення вантажу та обліку виконаної роботи, що може використовуватися для списання товарно-матеріальних цінностей, оприбуткування, складського, оперативного та бухгалтерського обліку, який складається у паперовій та/або електронній формі та містить обов`язкові реквізити, передбачені цим Законом та правилами перевезень вантажів автомобільним транспортом.
Вирішуючи питання щодо визначення належного суб`єкта, відповідального за порушення законодавства про автомобільний транспорт, Верховний Суд у постанові від 22 лютого 2023 р. у справі № 240/22448/20 зауважив на тому, що відповідальність за порушення законодавства про автомобільний транспорт, передбачена статтею 60 Закону України «Про автомобільний транспорт», застосовується до автомобільних перевізників, а не до власників/користувачів транспортного засобу, яким перевозиться вантаж. При цьому, автомобільний перевізник не може визначатися тільки на підставі реєстраційних документів на транспортний засіб (адже такі дані не завжди можуть збігатися) або зі слів водія.
Аналогічні висновки за схожих обставин справи викладені Верховним Судом і у постанові від 12 жовтня 2023 року у справі № 280/3520/22.
Верховний Суд констатував, що положення статті 60 Закону України «Про автомобільний транспорт» не можуть бути застосовані до особи, яка не є учасником правовідносин, щодо яких компетентним органом проводиться перевірка дотримання законодавства про автомобільний транспорт (постанова Верховного Суду від 07 грудня 2023 року у справі № 620/18215/21).
У постанові від 23 серпня 2023 року у справі № 600/1407/22-а Верховний Суд зауважив на тому, що автомобільним перевізником є той, хто за умовами договору (із замовником) про перевезення вантажу надає відповідну послугу (статті 33, 50 Закону України «Про автомобільний транспорт»). Не без того, що надання послуги з перевезення вантажів може передбачати використання (на законних підставах) транспортного засобу, який належить іншій особі, але ця обставина не змінює правового статусу перевізника в цих правовідносинах, особливо коли йдеться про застосування відповідальності, передбаченої частиною першої статті 60 Закону України «Про автомобільний транспорт».
В аспекті наведеного, Верховний Суд зазначив, що приписи частини другої статті 33 Закону України «Про автомобільний транспорт» містять дві умови, за яких особа, яка здійснює перевезення, відповідає вимогам, що кваліфікують її, як автомобільного перевізника, який несе відповідальність, відповідно до приписів абзацу 3 частини першої статті 60 Закону, а саме:- особа повинна бути суб`єктом господарювання, який надає послугу з перевезення; - перевезення вантажів транспортним засобом здійснюється на договірних умовах; - використання транспортного засобу на законних підставах. Інших умов щодо визначення особи, як автомобільного перевізника, законодавцем не встановлено.
Водночас саме на органи Укртрансбезпеки покладено обов`язок ретельно перевірити надану водієм інформацію стосовно особи, яка відповідає за перевезення вантажу на предмет її відповідності вимогам автомобільного перевізника та вжити відповідних заходів, у випадку, якщо наданої водієм інформації недостатньо для визначення особи автомобільного перевізника.
Такий висновок сформульовано Верховним Судом у справі №380/13118/23 від 20 березня 2025 р.

Позивач є власником транспортного засобу марки ТАТА державний реєстраційний номер НОМЕР_1 . Проте, докази того, що 13.05.2025 ним, як суб`єктом господарювання, здійснювалось перевезення вантажу на договірних умовах, в матеріалах справи відсутні. Натомість, позивач підтвердив, що перевезення вантажу від ТОВ "Міськбуд-Дніпро" до ТОВ "Ковчег Інженеринг" здійснював водій ТОВ "Ковчег Інженеринг" ОСОБА_2 (видаткова накладна № 120 від 13.05.2025). Зазначений автомобіль в день перевірки перебував у тимчасовому користуванні ТОВ "Ковчег Інженеринг". 
Колегія суддів погоджується з висновком суду першої інстанції про те, що позивач станом на день проведення перевірки не був автомобільним перевізником, який має нести відповідальність, відповідно до приписів абзацу 3 частини першої статті 60 Закону України "Про автомобільний транспорт", тому підстави для застосування до нього спірною постановою штрафу - відсутні.
Доводи скаржника/відповідача про неналежність як доказу договору позики №1-К-2023 від 01.09.2023 внаслідок його очевидної недійсності колегія суддів відхиляє, оскільки перевірка договору на предмет його відповідності нормам цивільного законодавства знаходиться поза межами предмету спору. 
Відповідно до статті 316 Кодексу адміністративного судочинства України суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а рішення або ухвалу суду - без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції правильно встановив обставини справи та ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.

Керуючись статтями 315, 316, 321, 322, 325 Кодексу адміністративного судочинства України, суд -

П О С Т А Н О В И В:

Апеляційну скаргу Державної служби України з безпеки на транспорті - залишити без задоволення.
Рішення Дніпропетровського окружного адміністративного суду від 02 жовтня 2025 р. в адміністративній справі №160/18511/25 - залишити без змін.
Постанова суду апеляційної інстанції набирає законної сили 14 квітня 2026 р. і оскарженню в касаційному порядку не підлягає згідно частини 5 статті 328 Кодексу адміністративного судочинства України.

Головуючий - суддя А.В. Шлай 

суддя О.О. Круговий 

суддя Н.І. Малиш