Справа № 304/218/25 Провадження № 2/304/91/2026	

Р І Ш Е Н Н Я
І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

15 квітня 2026 року	м. Перечин 	

Перечинський районний суд Закарпатської області в складі:

головуючої судді Гевці В.М.,
за участі секретаря судового засідання Гарайдич Р.А.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду в порядку спрощеного позовного провадження цивільну справу за позовом Товариства з обмеженою відповідальністю «Фінансова компанія «Фінтраст Капітал» до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості,

У С Т А Н О В И В:

Товариство з обмеженою відповідальністю «Фінансова компанія «Фінтраст Капітал» звернулося до суду з позовом до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості в розмірі 110 590,70 грн, а також витрати на правову допомогу в розмірі 10 000,00 грн. 
Позовні вимоги мотивує тим, що 29 грудня 2023 року між ТОВ «Лінеура Україна» та ОСОБА_1 укладено договір № 4254239 про надання коштів на умовах споживчого кредиту. За умовами договору ОСОБА_1 отримала кредитні кошти в сумі 10 000,00 грн строком на 360 днів (з 29 грудня 2023 року по 23 грудня 2024 року) у порядку та на умовах, визначених договором, та сплатою відсотків за користування кредитом. ТОВ «Лінеура Україна» свої зобов`язання перед відповідачкою за кредитним договором виконало та надало їй кредит у сумі 10 000,00 грн, шляхом зарахування коштів на її платіжну картку № НОМЕР_1 . Крім цього, враховуючи зазначені вище умови договору, 03 січня 2024 року між ТОВ «Лінеура Україна» та відповідачкою було укладено додатковий договір до договору № 4254239 про надання коштів на у мовах споживчого кредиту від 29 грудня 2023 року. За умовами додаткового договору ТОВ «Лінеура Україна» надало відповідачці кошти в сумі 4 000,00 грн, шляхом зарахування коштів на її платіжну картку № НОМЕР_1 . Враховуючи внесені зміни до договору, які оформлені додатковим договором, з урахуванням зміненої суми кредиту за договором (п. п. 1.2-1.3 додаткового договору) сума кредиту на дату укладення додаткового договору, склала 14 000,00 грн. 
Відповідачка свої зобов`язання за кредитним договором не виконала, оплати за кредитним договором не здійснювала, у зв`язку з чим у неї виникла заборгованість, яка станом на 25 жовтня 2024 року становила 89 942, 47 грн, з яких: 13 998,98 грн – заборгованість за тілом кредиту, 75 943,49 грн – заборгованість за процентами.
25 жовтня 2024 року між ТОВ «Лінеура Україна» на підставі договору факторингу № 25/10/2024 за плату відступило, а ТОВ «Фінансова компанія «Фінтраст Україна» набуло право грошової вимоги до відповідачки. Про відступлення права грошової вимоги ТОВ «Лінеура Україна» повідомило відповідачку шляхом направлення відповідного повідомлення. 
Рішенням № 251124/1 єдиного учасника Товариства з обмеженою відповідальністю «Фінансова компанія «Фінтраст Україна» від 25 листопада 2024 року змінено найменування з ТОВ «Фінансова компанія «Фінтраст Україна» на нове найменування ТОВ «Фінансова компанія «Фінтраст Капітал».
Станом на дату звернення до суду загальна заборгованість відповідачки за кредитним договором № 4254239 від 29 грудня 2023 року становить 110 590,70 грн, з яких: 13 998,98 грн –сума заборгованості за тілом кредиту, 75 943,49 грн – сума заборгованості за процентами, нарахованими первісним кредитором та 20 648,23 грн – сума заборгованості за процентами, нарахованими ТОВ «ФК «Фінтраст Капітал» за 59 календарних днів.
Отже, враховуючи викладене вище, а також те, що відповідачка не виконує свої зобов`язання, грошові кошти не повертає, проценти за користування кредитом не сплачує, тому позивач просить позов задовольнити.
Ухвалою Перечинського районного суду Закарпатської області від 31січня 2025 року відкрито спрощене позовне провадження в справі. Постановлено розгляд справи проводити з повідомленням (викликом) сторін.
Ухвалою суду від 18 лютого 2025 року задоволено клопотання ТОВ «Фінтраст Капітал» про витребування доказів.
24 березня 2025 року представниця відповідачки – адвокат Дурдинець Р.Ю. через підсистему «Електронний суд» подала відзив на позовну заяву, в якому просила відмовити повністю у задоволенні позову Товариства з обмеженою відповідальністю «Фінансова компанія «Фінтраст Капітал» до ОСОБА_1 , посилаючись на обставини, викладені в ньому. 
31 березня 2025 року представниця позивача подала додаткові пояснення у справі, у яких просила позовні вимоги задовольнити у повному обсязі, посилаючись на те, що факт укладення кредитного договору та наявності право грошової вимоги до відповідачки за кредитним договором беззаперечно доведено належними та допустимими доказами.
24 лютого 2026 року представниця відповідачки – адвокат Дурдинець Р.Ю. подала додаткові пояснення у справі, в яких просила відмовити повністю у задоволенні позову Товариства з обмеженою відповідальністю «Фінансова компанія «Фінтраст Капітал» до ОСОБА_1 , посилаючись на обставини, викладені в них. 
У судове засідання представник позивача не з`явився, однак у поданій позовній заяві просив розгляд справи проводити без його участі. 
Представниця відповідачки у судове засідання також не з`явилася, однак подала заяву, в якій просила розглянути дану справу без участі відповідачки та її представника, а також просила у задоволенні позовних вимог відмовити повністю.
Відповідно до ч. 2 ст. 247 ЦПК України фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснювалося.
Дослідивши та оцінивши докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні доказів у справі, які є належними, допустимими та достатніми у своїй сукупності, суд дійшов такого висновку.
Судом установлено, що 29 грудня 2023 року між ТОВ «Лінеура Україна» та ОСОБА_1 укладено договір № 4254239 про надання коштів на умовах споживчого кредиту, за умовами якого товариство надає споживачу кредит в розмірі 10 000,00 грн строком на 360 дні (п. 1.3 договору), а споживач зобов`язується одержати та повернути кошти кредиту, сплатити проценти за користування ним та виконати інші обов`язки, передбачені договором.
Договір укладено та підписано сторонами в електронній формі за допомогою інформаційно-телекомунікаційної системи товариства, доступ до якої забезпечується споживачу через веб-сайт або мобільний додаток. Відповідно до реквізитів договору №4254239 від 29 грудня 2023 року, укладеного сторонами, відповідачка підписала договір електронним підписом одноразовим ідентифікатором «49861».
У пункті 1.4.1 договору сторони погодили фіксовану стандартну процентну ставку 2,50% в день, яка застосовується у межах строку кредиту, вказаного в пункті 1.3 цього договору.
Відповідно до п. 1.4.2 договору знижена процентна ставка 1,75% в день та застосовується, зокрема, якщо споживач до 17 січня 2024 року (включно) або протягом трьох календарних днів, що слідують за вказаною датою, сплатить кошти у сумі не менше суми першого платежу, визначеного в графіку платежів, або здійснить часткове дострокове повернення кредиту, клієнт, як учасник програми лояльності, отримає від товариства індивідуальну знижку на стандартну процентну ставку, в зв`язку з чим розмір процентів, що повинен сплатити клієнт за стандартною процентною ставкою до вказаної вище дати буде перераховано за зниженою процентною ставкою.
Пунктом 2.1. договору передбачено, що кошти кредиту надаються товариством у безготівковій формі шляхом їх перерахування за реквізитами платіжної картки № НОМЕР_2 .
Пунктом 3.1 договору передбачено, що нарахування процентів за договором здійснюється на залишок фактичної заборгованості за кредитом за кожен день користування кредитом протягом строку кредиту, виходячи із фактичної кількості днів у місяці та у році, тобто метод «факт/факт».
Крім цього, враховуючи зазначені вище умови договору, 03 січня 2024 року між ТОВ «Лінеура Україна» та відповідачкою було укладено додатковий договір до договору № 4254239 про надання коштів на у мовах споживчого кредиту від 29 грудня 2023 року. За умовами додаткового договору ТОВ «Лінеура Україна» надало відповідачці кошти в сумі 4 000,00 грн, шляхом зарахування коштів на її платіжну картку № НОМЕР_1 .
Також ОСОБА_1 підписано електронним підписом додаток № 1 до договору про надання коштів на умовах споживчого кредиту № 4254239 від 29 грудня 2023 року – таблицю обчислення загальної вартості кредиту для клієнта (споживача) та реальної річної процентної ставки за договором про споживчий кредит.
Згідно з вимогами ст. 509 ЦК України зобов`язанням є правовідношення, в якому одна сторона (боржник) зобов`язана вчинити на користь другої сторони (кредитора) певну дію (передати майно, виконати роботу, надати послугу, сплатити гроші тощо) або утриматися від певної дії, а кредитор має право вимагати від боржника виконання його обов`язку.
Відповідно до ст. 526 ЦК України зобов`язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог – відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться.
Згідно з ч. 1 ст. 530 ЦК України якщо у зобов`язанні встановлений строк (термін) його виконання, то воно підлягає виконанню у цей строк (термін).
За приписами ч. 1 ст. 626 ЦК України договором є домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав та обов`язків.
Відповідно до ст. 629 ЦК України договір є обов`язковим для виконання сторонами.
Статтею 1046 ЦК України визначено, що за договором позики одна сторона (позикодавець) передає у власність другій стороні (позичальникові) грошові кошти або інші речі, визначені родовими ознаками, а позичальник зобов`язується повернути позикодавцеві таку ж суму грошових коштів (суму позики) або таку ж кількість речей того ж роду та такої ж якості.
Частиною 1 ст. 1054 ЦК України зазначено, що за кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобов`язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірах та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов`язується повернути кредит та сплатити проценти.
За приписами ст. 1049 Цивільного кодексу України позичальник зобов`язаний повернути позикодавцеві позику у строк та в порядку, що встановлені договором.
Згідно з ч. 1 ст. 1048 ЦК України позикодавець має право на одержання від позичальника процентів від суми позики, якщо інше не встановлено договором або законом. Розмір і порядок одержання процентів встановлюються договором. Якщо договором не встановлений розмір процентів, їх розмір визначається на рівні облікової ставки Національного банку України. У разі відсутності іншої домовленості сторін проценти виплачуються щомісяця до дня повернення позики.
Відповідно до ч. 1 ст. 205 ЦК України правочин може вчинятися усно або в письмовій (електронній) формі. Сторони мають право обирати форму правочину, якщо інше не встановлено законом.
Положеннями ст. 207 ЦК України встановлено загальні вимоги до письмової форми правочину. Так, на підставі частини першої цієї статті правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо його зміст зафіксований в одному або кількох документах (у тому числі електронних), у листах, телеграмах, якими обмінялися сторони.
За приписами ч. 2 ст. 207 ЦК України правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо він підписаний його стороною (сторонами).
Отже, підпис є невід`ємним елементом, реквізитом письмової форми договору, а наявність підписів має підтверджувати наміри та волевиявлення учасників правочину, а також забезпечувати їх ідентифікацію.
Відповідно до п. 5 ч. 1 ст. 3 Закону України «Про електронну комерцію» електронний договір – домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав і обов`язків та оформлена в електронній формі.
Згідно з вимогами ч. 1 ст. 5 Закону України «Про електронні документи та електронний документообіг» електронний документ – документ, інформація в якому зафіксована у вигляді електронних даних, включаючи обов`язкові реквізити документа.
За приписами ч. 2 ст. 6 Закону України «Про електронні документи та електронний документообіг» накладанням електронного підпису завершується створення електронного документа.
У частинах 4, 6 ст. 11 Закону України «Про електронну комерцію» зазначено, що пропозиція укласти електронний договір (оферта) може бути зроблена шляхом надсилання комерційного електронного повідомлення, розміщення пропозиції (оферти) у мережі Інтернет або інших інформаційно-телекомунікаційних системах. Відповідь особи, якій адресована пропозиція укласти електронний договір, про її прийняття (акцепт) може бути надана шляхом: надсилання електронного повідомлення особі, яка зробила пропозицію укласти електронний договір, підписаного в порядку, передбаченому статтею 12 цього Закону; заповнення формуляра заяви (форми) про прийняття такої пропозиції в електронній формі, що підписується в порядку, передбаченому статтею 12 цього Закону; вчинення дій, що вважаються прийняттям пропозиції укласти електронний договір, якщо зміст таких дій чітко роз`яснено в інформаційній системі, в якій розміщено таку пропозицію, і ці роз`яснення логічно пов`язані з нею.
Згідно з вимогами ч. 8 ст. 11 Закону України «Про електронну комерцію» у разі, якщо укладення електронного договору відбувається в інформаційно-телекомунікаційній системі суб`єкта електронної комерції, для прийняття пропозиції укласти такий договір особа має ідентифікуватися в такій системі та надати відповідь про прийняття пропозиції (акцепт) у порядку, визначеному частиною шостою цієї статті. Такий документ оформляється у довільній формі та має містити істотні умови, передбачені законодавством для відповідного договору.
Положеннями ст. 12 Закону України «Про електронну комерцію» передбачено, що якщо відповідно до акту цивільного законодавства або за домовленістю сторін електронний правочин має бути підписаний сторонами, моментом його підписання є використання: електронного підпису або електронного цифрового підпису відповідно до Закону України «Про електронний цифровий підпис», за умови використання засобу електронного цифрового підпису усіма сторонами електронного правочину; електронного підпису одноразовим ідентифікатором, визначеним цим Законом; аналога власноручного підпису (факсимільного відтворення підпису за допомогою засобів механічного або іншого копіювання, іншого аналога власноручного підпису) за письмовою згодою сторін, у якій мають міститися зразки відповідних аналогів власноручних підписів.
Наведене узгоджується з правовою позицією Верховного Суду, викладеною у постановах від 12.01.2021 у справі № 524/5556/19, від 23.03.2020 у справі № 404/502/18, від 09.09.2020 у справі №732/670/19.
Згідно з вимогами ст. 6, ч. 1 ст. 627 ЦК України сторони є вільними в укладенні договору, виборі контрагента та визначенні умов договору з урахуванням вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, звичаїв ділового обороту, вимог розумності та справедливості.
За приписами ч. 1 ст. 628 ЦК України зміст договору становлять умови (пункти), визначені на розсуд сторін і погоджені ними, та умови, які є обов`язковими відповідно до актів цивільного законодавства.
Відповідно до ст. 638 ЦК України договір є укладеним, якщо сторони в належній формі досягли згоди з усіх істотних умов договору. Договір укладається шляхом пропозиції однієї сторони укласти договір (оферти) і прийняття пропозиції (акцепту) другою стороною.
Частинами. 1, 2 ст. 639 ЦК України зазначено, що договір може бути укладений у будь-якій формі, якщо вимоги щодо форми договору не встановлені законом. Якщо сторони домовилися укласти договір у певній формі, він вважається укладеним з моменту надання йому цієї форми, навіть якщо законом ця форма для даного виду договорів не вимагалася. Якщо сторони домовилися укласти договір за допомогою інформаційно-телекомунікаційних систем, він вважається укладеним у письмовій формі.
Згідно з вимогами ч. 1 ст. 640 ЦК України договір є укладеним з моменту одержання особою, яка направила пропозицію укласти договір, відповіді про прийняття цієї пропозиції.
За приписами ч. 1 ст. 642 ЦК України відповідь особи, якій адресована пропозиція укласти договір, про її прийняття (акцепт) повинна бути повною і безумовною.
Так, договір № 4254239 від 29 грудня 2023 року про надання коштів на умовах споживчого кредиту було укладено із ОСОБА_1 у спосіб подання згоди відповідачки на надання їй відповідної суми грошових коштів. Вказані дії сторін не суперечать загальним засадам цивільного законодавства щодо способу укладання договору, а відтак породжували відповідні договірні зобов`язання для сторін по справі.
29 грудня 2023 року о 08:50:20 год ТОВ «Лінеура Україна» виконано свої зобов`язання за договором та перераховано на картку № НОМЕР_1 , номер якої надано йому позичальником та вказано в кредитному договорі, кредитні кошти в сумі 10 000,00 грн, що підтверджується листом ТОВ «Пейтек Україна» від 01 листопада 2024 року № 20241101-2715.
Також, 03 січня 2024 року о 19:06:21 ТОВ «Лінеура Україна» виконано свої зобов`язання за договором та перераховано на картку № НОМЕР_1 , номер якої надано йому позичальником та вказано в кредитному договорі, кредитні кошти в сумі 4 000,00 грн, що підтверджується листом ТОВ «Універсальні Платіжні Рішення» від 01 листопада 2024 року № 263-0111.
Відповідно до наданого на виконання ухвали судулиста АТ «Сенс Банк» № 2719-БТ-32.3/2025 від 26 лютого 2025 року встановлено, що ОСОБА_1 (РНОКПП НОМЕР_3 ) є клієнтом банку, на ім`я якої відкрито платіжну картку № НОМЕР_1 . Також додано виписку про рух коштів за зазначеним рахунком за період з 29 грудня 2023 року по 03 січня 2024 року, з якої вбачається зарахування коштів у сумі 10 000,00 грн та 4 000,00 грн.
Доказів того, що банківська картка з відповідним номером ОСОБА_1 не належить, матеріали справи не містять.
Таким чином, позивачем надано належні та допустимі докази укладення кредитного договору й отримання відповідачкою кредитних коштів на загальну суму 14 000,00 грн.
Разом з цим установлено, що відповідачкою зобов`язання щодо своєчасного повернення кредиту, сплати процентів виконані не були.
Відповідно до п. 1 ч. 1 ст. 512 ЦК України кредитор у зобов`язанні може бути замінений іншою особою, зокрема, внаслідок передання ним своїх прав іншій особі за правочином (відступлення права вимоги).
Згідно з вимогами ч. 1 ст. 513 ЦК України правочин щодо заміни кредитора у зобов`язанні вчиняється у такій самій формі, що і правочин, на підставі якого виникло зобов`язання, право вимоги за яким передається новому кредиторові.
За приписами ст. 514 ЦК України до нового кредитора переходять права первісного кредитора у зобов`язанні в обсязі і на умовах, що існували на момент переходу цих прав, якщо інше не встановлено договором або законом.
Отже, відступлення права вимоги може здійснюватися тільки відносно дійсної вимоги, що існувала на момент переходу цих прав.
Відповідно до ч. 1 ст. 1077 ЦК України за договором факторингу (фінансування під відступлення права грошової вимоги) одна сторона (фактор) передає або зобов`язується передати грошові кошти в розпорядження другої сторони (клієнта) за плату (у будь-який передбачений договором спосіб), а клієнт відступає або зобов`язується відступити факторові своє право грошової вимоги до третьої особи (боржника).
Згідно з вимогами ч. 1 ст. 1078 ЦК України предметом договору факторингу може бути право грошової вимоги, строк платежу за якою настав (наявна вимога), а також право вимоги, яке виникне в майбутньому (майбутня вимога).
У статті 516 ЦК України зазначено, що заміна кредитора у зобов`язанні здійснюється без згоди боржника, якщо інше не встановлено договором або законом.
За приписами ч. 1 ст. 1082 ЦК України боржник зобов`язаний здійснити платіж факторові за умови, що він одержав від клієнта або фактора письмове повідомлення про відступлення права грошової вимоги факторові і в цьому повідомленні визначена грошова вимога, яка підлягає виконанню, а також названий фактор, якому має бути здійснений платіж.
У постанові Верховного Суду від 07.02.2018 у справі № 2-2035/11 (провадження № 61-2449св18) викладено висновок про те, що тлумачення статті 516, частини другої статті517 ЦК України свідчить, що боржник, який не отримав повідомлення про відступлення права вимоги іншій особі, не позбавляється обов`язку погашення боргу, а лише має право на сплату боргу первісному кредитору і таке виконання є належним.
Аналогічний висновок зроблено і Верховним Судом у справі № 761/1543/20, провадження № 61 - 10389св21 від 23.02.2022, справа № 639/86/17, провадження № 61-5039 св21 від 19.01.2022, справа № 554/8549/15-ц, провадження № 61-18460св20 від 14.07.2021.
25 жовтня 2024 року між ТОВ «Лінеура Україна» на підставі договору факторингу №25/10/2024 за плату відступило, а ТОВ «Фінансова компанія «Фінтраст Україна» набуло право грошової вимоги до відповідачки. 
Відповідно до витягу з реєстру боржників до договору факторингу № 25/10/2024 від 25жовтня2024 рокуТОВ «Фінансова компанія «Фінтраст Україна» набуло право грошової вимоги до відповідачки ОСОБА_1 за договором про надання споживчого кредиту № 4254239 від 29 грудня 2023 року на суму заборгованості 89 942,47 грн, з якої: 13 998,98 грн – сума заборгованості за основною сумою боргу та 75 943,49 грн – сума заборгованості за відсотками.
Рішенням № 251124/1 єдиного учасника ТОВ «Фінансова компанія «Фінтраст Україна» від 25 листопада 2024 року змінено найменування з ТОВ «Фінансова компанія «Фінтраст Україна» на нове найменування ТОВ «Фінансова компанія «Фінтраст Капітал».
Таким чином, ТОВ ««Фінансова компанія «Фінтраст Україна» є правонаступником ТОВ «Лінеура Україна», та стало новим кредитором у зобов`язанні за кредитним договором, який укладений з відповідачкою.
Відповідно до розрахунку заборгованості за договором № 4254239 від 29 грудня 2023 року, за період з 29 грудня 2023 року по 23 грудня 2024 року, відповідачкою здійснено оплати на рахунок первісного кредитора, спрямовані на оплату тіла кредиту 0,01 гривень та оплату процентів за користування грошовими коштами, а саме: 14 січня 2024 року здійснила оплату на рахунок кредитора в розмірі 3 745,00 грн (проценти за користування); 03 лютого 2024 року – 6 684,83 грн (проценти за користування); 24 лютого 2024 року – 2 000,00 грн (проценти за користування); 25 лютого 2024 року – 500,00 грн (проценти за користування); 27 лютого 2024 року – 4 499,99 грн (проценти за користування); 19 березня 2024 року – 1 000,00 грн (проценти за користування); 22 березня 2024 року – 7 499,00 грн (плата за користування). Загальна сума здійснених відповідачкою платежів становить 25 928,82 грн. 
Після зазначених платежів відповідачка більше оплат на рахунок кредитора не здійснювала.
Отже, оплата відповідачкою суми нарахованих процентів за користування грошовими коштами на рахунок первісного кредитора є підтвердженням факту укладання договору та отримання боржником від первісного кредитора грошових коштів у сумі, що визначена п.1.2 Договору.
Як установлено із розрахунку заборгованості, наданого позивачем, за період з 29 грудня 2023 року по 25 жовтня 2024 року ТОВ «Лінеура Україна» позичальнику нараховано заборгованісь на загальну суму 89 942,47 грн, з яких: 13 998,98 грн – заборгованості за тілом кредиту та 75 943,49 грн – проценти за користування кредитом, що відповідає умовам кредитного договору про сплату процентів.
Крім цього, станом на дату укладання договору факторингу від 25 жовтня 2024 року № 25/10/2024, строк дії договору № 4254239 від 29 грудня 2023 року не закінчився. А тому, в межах строку дії договору, укладеного між первісним кредитором та ОСОБА_1 , ТОВ «Фінансова компанія «Фінтраст Капітал» у період з 26 жовтня 2024 року по 23 грудня 2024 року (59 календарних днів) здійснено нарахування процентів за стандартною процентною ставкою, у сумі 20 648,23 грн (13 998,98 х 2,5% = 349,97 грн х 59). 
Нараховані відсотки не носять штрафний характер, а є процентами за користування кредитом, що нараховані в межах строку кредиту процентами за правомірне користування чужими грошовими коштами, розмір яких визначається договором.
За таких обставин, позивач просить стягнути з відповідачки суму заборгованості в загальному розмірі 110 590,70 грн, яка складається з суми заборгованості за основним боргом у розмірі 13 998,98 грн, суми заборгованості за процентами, нарахованих первісним кредитором – 75 943,49 грн, суми заборгованості за процентами, нарахованих ТОВ «Фінансова компанія «Фінтраст Капітал» за 59 календарних днів – 20 648,23 грн.
Пунктом 3 ч. 2 ст. 129 Конституції України визначено основні засади судочинства, однією з яких є змагальність сторін та свобода в наданні ними суду своїх доказів і у доведенні перед судом їх переконливості.
Відповідно до ст. 12 ЦПК України цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін. Учасники справи мають рівні права щодо здійснення всіх процесуальних прав та обов`язків, передбачених законом. Кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Кожна сторона несе ризик настання наслідків, пов`язаних із вчиненням чи невчиненням нею процесуальних дій.
Згідно вимог ст.ст. 76, 77 ЦПК України доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи. Належними є докази, які містять інформацію щодо предмета доказування. Предметом доказування є обставини, що підтверджують заявлені вимоги чи заперечення або мають інше значення для розгляду справи і підлягають встановленню при ухваленні судового рішення.
За приписами ст. 81 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Докази подаються сторонами та іншими учасниками справи. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях. Суд не може збирати докази, що стосуються предмета спору, з власної ініціативи, крім витребування доказів судом у випадку, коли він має сумніви у добросовісному здійсненні учасниками справи їхніх процесуальних прав або виконанні обов`язків щодо доказів, а також інших випадків, передбачених цим Кодексом.
Метою доказування є з`ясування дійсних обставин справи, обов`язок доказування покладається на сторін, суд за власною ініціативою не може збирати докази. Це положення є одним із найважливіших наслідків принципу змагальності у цивільному процесі.
За приписами ст. 89 ЦПК України суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Жодні докази не мають для суду заздалегідь встановленої сили. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності. Суд надає оцінку як зібраним у справі доказам в цілому, так і кожному доказу (групі однотипних доказів), який міститься у справі, мотивує відхилення або врахування кожного доказу (групи доказів).
Верховний Суд неодноразово наголошував на необхідності застосування категорій стандартів доказування та відзначав, що принцип змагальності забезпечує повноту дослідження обставин справи. Зокрема, цей принцип передбачає покладання тягаря доказування на сторони. Одночасно цей принцип не передбачає обов`язку суду вважати доведеною та встановленою обставину, про яку сторона стверджує. Така обставина підлягає доказуванню таким чином, аби задовольнити, як правило, стандарт переваги більш вагомих доказів, тобто коли висновок про існування стверджуваної обставини з урахуванням поданих доказів видається більш вірогідним, ніж протилежний. Аналогічний стандарт доказування застосовано Великою Палатою Верховного Суду у постанові від 18.03.2020 року у справі № 129/1033/13-ц.
Таким чином, аналізуючи надані докази, даючи їм оцінку в їх сукупності, з урахуванням вищевказаних обставин, вирішуючи справу в межах заявлених вимог, за наявності доказів, наданих позивачем на підтвердження своїх вимог та заперечення відповідачки, суд дійшов таких висновків.
Щодо розміру нарахованих процентів за користування кредитом.
Кредитний договір було укладено 29 грудня 2023 року, а тому при його укладенні мають бути застосовані норми законодавства, чинні на дату його укладення.
Разом з цим, умови договору в частині нарахування процентів за такими ставками за кожен день користування кредитом не можуть бути застосовані оскільки є нікчемними.
Відповідно до ч. 5 ст. 8 Закону України «Про споживче кредитування» максимальний розмір денної процентної ставки, розрахованої відповідно до частини четвертої цієї статті, не може перевищувати 1%.
Вказана норма була введена в дію Законом України «Про внесення змін до деяких законів України щодо удосконалення державного регулювання ринків фінансових послуг» від 22 листопада 2023 № 498-IX та набрала чинності 24 грудня 2023 року.
Відповідно до ст. 4 Закону України «Про споживче кредитування» законодавство про споживче кредитування в Україні ґрунтується на Конституції України і складається з цього Закону та інших нормативно-правових актів щодо надання послуг споживачам.
Згідно з частиною п`ятою статті 8 Закону України «Про споживче кредитування» максимальний розмір денної процентної ставки, розрахованої відповідно до частини четвертої цієї статті, не може перевищувати 1%. Зміни до цієї статті набрали чинності з 24 грудня 2023 року відповідно до Закону України «Про внесення змін до деяких законів України щодо удосконалення державного регулювання ринків фінансових послуг».
Статтею 58 Конституції України визначено, що закони та інші нормативно-правові акти не мають зворотної дії в часі, крім випадків, коли вони пом`якшують або скасовують відповідальність особи.
Натомість відповідачці, всупереч вище наведених норм права нараховувалися проценти за користування кредитом понад 1% в день.
Згідно з ч. 5 ст. 12 Закону України «Про споживче кредитування» умови договору про споживчий кредит, які обмежують права споживача порівняно з правами, встановленими цим Законом, є нікчемними.
Крім того, відповідно до ч. 3 ст. 6 ЦК України сторони в договорі не можуть відступити від положень актів цивільного законодавства, якщо в цих актах прямо вказано про це, а також у разі, якщо обов`язковість для сторін положень актів цивільного законодавства випливає з їх змісту або із суті відносин між сторонами.
Частиною 2 ст. 627 ЦК України також передбачено, що у договорах за участю фізичної особи – споживача враховуються вимоги законодавства про захист прав споживачів.
Укладений 29 грудня 2023 року кредитний договір № 4254239 за своєю суттю є договором споживчого кредитування, тому позивач не мав права визначати проценту ставку у розмірі 2,5% в день та розраховувати за нею заборгованість, оскільки її максимальний розмір не може перевищувати 1% в день.
Передбачений п. 17 Прикінцевих і перехідних положень Закону України «Про споживче кредитування» перехідний період у 240 днів із дозволеною ставкою: 120 днів – 2,5%, 120 днів – 1,5%, поширюється лише на договори, укладені до набрання Законом чинності, якщо строк дії таких договорів продовжено після набрання Законом чинності. Про це зазначено у ч. 2 розділу II Прикінцевих і перехідних положень Закону України «Про внесення змін до деяких законів України щодо удосконалення державного регулювання ринків фінансових послуг».
Договір з відповідачкою укладено 29 грудня 2023 року, тобто після внесення змін до Закону України «Про споживче кредитування», а тому умова договорів щодо встановлення денної процентної ставки на рівні 2,5% є нікчемною в силу положень частини п`ятої статті 8 та частини п`ятої статті 12 Закону України «Про споживче кредитування», тому суд доходить висновку, що за зазначеним договором розмір заборгованості за процентами необхідно розраховувати за процентною ставкою 1% в день за заявлений у позові період, а саме – з 29 грудня 2023 року по 23 грудня 2024 року, тобто за строк кредитування, а саме: 350 днів.
Оскільки позивачем заявлено до стягнення заборгованість за тілом кредиту у розмірі 13 998,98 грн, то 1% в день становить 139,99 грн, у зв`язку з чим загальна сума заборгованості за процентами становить 48 996,50 грн (139,99 х 350).
Разом з цим, судом встановлено, що відповідачкою сплачено проценти за користування кредитом у розмірі 25 928,82 грн.
З урахуванням того, що розмір процентів підлягає визначенню виходячи з максимально допустимої ставки 1% на день, загальна сума процентів становить 48 996,50 грн.
Отже, враховуючи здійснені платежі, до стягнення підлягає різниця між нарахованими та сплаченими процентами, а саме: 23 067,68 грн.
Таким чином, суд дійшов висновку про часткове задоволення позову та вважає за необхідне стягнути з відповідачки ОСОБА_1 на користь позивача Товариства з обмеженою відповідальністю «Фінансова компанія «Фінтраст Капітал» заборгованість за кредитним договором № 4254239 від 29 грудня 2023 року у розмірі 37 066,66 грн, з яких: 13 998,98 грн – сума заборгованості за основним боргом (сумою кредиту), 23 067,68 грн – загальна сума заборгованості за процентами.
Крім цього, щодо стягнення витрат на правову допомогу в розмірі 10 000,00 грн, суд зазначає наступне.
Згідно з частиною 3 статті 133 ЦПК України до витрат, пов`язаних з розглядом справи, належать, зокрема, витрати: на професійну правничу допомогу.
Статтею 137 ЦПК України визначено, що витрати, пов`язані з правничою допомогою адвоката, несуть сторони, крім випадків надання правничої допомоги за рахунок держави. За результатами розгляду справи витрати на правничу допомогу адвоката підлягають розподілу між сторонами разом із іншими судовими витратами. Для цілей розподілу судових витрат: 1) розмір витрат на правничу допомогу адвоката, в тому числі гонорару адвоката за представництво в суді та іншу правничу допомогу, пов`язану зі справою, включаючи підготовку до її розгляду, збір доказів тощо, а також вартість послуг помічника адвоката визначаються згідно з умовами договору про надання правничої допомоги та на підставі відповідних доказів щодо обсягу наданих послуг і виконаних робіт та їх вартості, що сплачена або підлягає сплаті відповідною стороною або третьою особою; 2) розмір суми, що підлягає сплаті в порядку компенсації витрат адвоката, необхідних для надання правничої допомоги, встановлюється згідно з умовами договору про надання правничої допомоги на підставі відповідних доказів, які підтверджують здійснення відповідних витрат.
Судом установлено, що в матеріалах справи містяться копія договору №10/12-2024 про надання правової допомоги від 10 грудня 2024 року та копія акту № 6256 прийому-передачі виконаних робіт (наданих послуг) від 14 січня 2024 року на загальну суму 10 000,00 грн.
Судом відзначається, що розмір витрат має бути співмірним зі складністю справи та виконаних адвокатом (професійна правнича допомога) робіт; часом, витраченим адвокатом на виконання відповідних робіт; обсягом наданих адвокатом послуг; ціною позову та значенням справи для сторони, у тому числі впливом вирішення справи та репутацію сторони або публічним інтересом до справи.
При цьому, аналізуючи розмір гонорару адвоката на дотримання вимог співмірності, суд, з урахуванням складності справи, ціни позову, обсягу виконаних адвокатом робіт (наданих послуг), враховуючи, що адвокатом фактично було надано правову допомогу, складено позовну заяву та зібрано необхідні документи, суд вважає, що розмір гонорару в 10 000,00 грн є не обґрунтованим та завищеним.
Так, справа відноситься до категорії не складних справ, розгляд проводився в спрощеному провадженні, спір який виник між сторонами у справі відноситься до категорії спорів, які виникають у зв`язку із стягненням заборгованості за порушення грошового зобов`язання; матеріали справи не містять великої кількості документів на дослідження, збирання б яких адвокат витратив значний час. Даний спір є незначної складності, у спорах такого характеру судова практика є сталою, великої кількості законів та підзаконних актів, які підлягають застосуванню, спірні правовідносини не передбачають.
Зокрема, відповідно до Постанови Верховного Суду від 30.09.2020 по справі №201/14495/16-ц суд вправі самостійно зменшувати розмір відшкодування витрат на правову допомогу.
За таких обставин, з огляду на співмірність та розумність розміру судових витрат, виходячи з конкретних обставин справи, її складності та виконаної адвокатом роботи, суд дійшов висновку про стягнення витрат на правову допомогу у розмірі 6 000,00 грн.
Відповідно до ч.1 ст.141 ЦПК України судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог.
Так, на користь позивача, як сторони у справі, чиї позовні вимоги задовольняються частково, із відповідачки слід стягнути судові витрати у вигляді оплати судового збору у сумі 811,92 грн, тобто пропорційно до розміру заборгованості, що підлягає стягненню.
На підставі наведеного, керуючись статтями 2, 4, 12, 13, 76-78, 141, 258-268, 273, 280-282, 352-355 Цивільного процесуального кодексу України, суд,

У Х В А Л И В:

Позов Товариства з обмеженою відповідальністю «Фінансова компанія «Фінтраст Капітал» до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості – задовольнити частково. 
Стягнути з ОСОБА_1 (РНОКПП: НОМЕР_3 ), яка народилася ІНФОРМАЦІЯ_1 , на користь Товариства з обмеженою відповідальністю «Фінансова компанія «Фінтраст Капітал» (код ЄДРПОУ: 44559822) заборгованість за кредитним договором № 4254239 від 29 грудня 2023 року в розмірі 37 066 (тридцять сім тисяч шістдесят шість) гривень 66 копійок, з яких: 13 998 (тринадцять тисяч дев`ятсот дев`яносто вісім) гривень 98 копійок – сума заборгованості за основним боргом (сумою кредиту), 23 067 (двадцять три тисячі шістдесят сім) гривень 68 копійок – сума заборгованості за процентами.
У задоволенні решти позовних вимог – відмовити.
Стягнути з ОСОБА_1 (РНОКПП: НОМЕР_3 ), яка народилася ІНФОРМАЦІЯ_1 , на користь Товариства з обмеженою відповідальністю «Фінансова компанія «Фінтраст Капітал» (код ЄДРПОУ: 44559822) судовий збір у розмірі 811 (вісімсот одинадцять) гривень 92 копійки та 6 000 (шість тисяч) гривень 00 копійок витрат на правову допомогу. 
Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.
Рішення може бути оскаржене в апеляційному порядку безпосередньо до Закарпатського апеляційного суду шляхом подачі в тридцятиденний строк з дня проголошення рішення апеляційної скарги. Якщо в судовому засіданні було оголошено лише вступну та резолютивну частини судового рішення або у разі розгляду справи (вирішення питання) без повідомлення (виклику) учасників справи, зазначений строк обчислюється з дня складення повного судового рішення.
Учасник справи, якому рішення не було вручено у день його проголошення або складення, має право на поновлення пропущеного строку на апеляційне оскарження, якщо апеляційна скарга подана протягом тридцяти днів з дня вручення йому повного рішення суду.
Строк на апеляційне оскарження може бути також поновлений в разі пропуску з інших поважних причин.
Позивач: Товариство з обмеженою відповідальністю «Фінансова компанія «Фінтраст Капітал», код ЄДРПОУ:44559822; місцезнаходження: 03150, м. Київ, вул. Загородня, буд. 15, офіс 118/2. 
Відповідач: ОСОБА_1 , дата народження: ІНФОРМАЦІЯ_1 ; РНОКПП: НОМЕР_3 ; зареєстроване місце проживання:  АДРЕСА_1 .

  	Головуюча:	Гевці В. М.