Постанова
Іменем України 

03 червня 2026 року
м. Київ

справа № 569/4208/22
провадження № 61-14356св25

Верховний Суд у складі колегії суддів Другої судової палати Касаційного цивільного суду: 
головуючий - Крат В. І. (суддя-доповідач),
судді: Гудима Д. А., Дундар І. О., Краснощоков Є. В., Пархоменко П. І.,

учасники справи:
позивачі за первісним позовом (відповідачі за зустрічним позовом): ОСОБА_1 , ОСОБА_2 ,
відповідачі за первісним позовом: ОСОБА_3 , яка діє в своїх інтересах та інтересах неповнолітньої доньки ОСОБА_4 , ОСОБА_5 ,
позивач за зустрічним позовом - ОСОБА_3 ,
третя особа - орган опіки та піклування виконавчого комітету Рівненської міської ради,

розглянув у порядку письмового провадження без повідомлення учасників справи касаційну скаргу  ОСОБА_1 , ОСОБА_2 , яка підписана представником ОСОБА_6 , на рішення Рівненського міського суду Рівненської області від 18 березня 2025 рокув складі судді: Харечка С. П. та постанову Рівненського апеляційного суду від 14 жовтня 2025 року (повне судове рішення складено 17 жовтня 2025 року) в складі колегії: Ковальчук Н. М., Гордійчук С. О., Хилевич С. В.,

Історія справи
Короткий зміст позовів

У квітні 2022 році ОСОБА_1 , ОСОБА_2 звернулися з позовом до ОСОБА_3 , яка діє в своїх інтересах та інтересах неповнолітньої доньки ОСОБА_4 , ОСОБА_5 , про визнання недійсним договору дарування та визнання права власності на спадкове майно.

Первісний позов мотивований тим, що ІНФОРМАЦІЯ_1 помер батько позивачів -  ОСОБА_7 . 

Після його смерті відкрилася спадщина на належне йому майно, зокрема, частки у квартирі (у якій проведена реконструкція з добудовою) та земельній ділянці в м. Рівне, частка у квартирі в м. Львові та інше рухоме майно. 

Заповіту ОСОБА_7 не залишив.

Позивачі, як спадкоємці першої черги за законом після смерті батька, в установлений законом шестимісячний строк звернулася із заявами до приватного нотаріуса Рівненського міського нотаріального округу Сохацької О. В., якою було заведено спадкову справу № 34/2021, тому вони є спадкоємцями, які своєчасно прийняли спадщину, що підтверджується довідками № 136/02-14 від 29 листопада 2021 року та № 137/02-14 від 29 листопада 2021 року. 

Іншими спадкоємцями за законом першої черги майна ОСОБА_7 є його дружина - ОСОБА_3 та неповнолітня донька - ОСОБА_4 . 

На звернення як представника позивачів на підставі довіреностей про видачу свідоцтв про право на спадщину за законом після смерті ОСОБА_7 нотаріус видала свідоцтва про право на спадщину за законом від 21 березня 2022 року на грошові кошти та листом № 32/02-14 від 21 березня 2022 року повідомила про неможливість видачі свідоцтв на інше майно спадкодавця і роз`яснила процедуру вирішення питання в судовому порядку. 

Із наявної у позивачів інформації, здобутої із відкритих джерел, до складу спадкового майна ОСОБА_7 належить наступне майно: 
одноповерховий трикімнатний будинок АДРЕСА_1 , загальна площа: 60,7 кв. м, житлова площа: 33,3 кв. м (1/2 частина); 
об`єкт незавершеного будівництва - реконструйована квартира пл. 170 кв. м у АДРЕСА_2 (1/2 частина); 
земельна ділянка площа 0,0474 га, кадастровий номер 5610100000:01:039:0291, з цільовим призначенням - для будівництва і обслуговування житлового будинку, господарських будівель і споруд (присадибна ділянка) (1/2 частина); 
грошові вклади у банках (АТ «Перший Український Міжнародний банк», АТ «Приватбанк», АТ «Державний ощадний банк», АТ «Державний експортно-імпортний банк України») вкладені на ім`я спадкодавця та його дружини - ОСОБА_3 (1/2 частина); 
автомобіль VOLKSWAGEN Модель: PASSAT, рік випуску 2018 (зареєстрований за випуску 2011 ((зареєстрований за дружиною ОСОБА_3 ) (1/2 частина); 
квартира АДРЕСА_3 , зареєстрована за дружиною ( ОСОБА_3 ) (1/2 частина); 
право інтелектуальної власності на комп`ютерну програму (Свідоцтво про реєстрацію авторського права на твір НОМЕР_1 , дата реєстрації 14 вересня 2009 pоку).

ОСОБА_1 та ОСОБА_2 , з урахуванням заяви про збільшення позовних вимог, просили: 
визнати недійсним договір дарування транспортного засобу - автомобіля MERSEDES-BENZ Модель А180, рік випуску 2011 pоку, від 12 серпня 2021 року № 5641/2021/2732522, укладений між ОСОБА_3 та ОСОБА_5 в Територіальному сервісному центрі МВС 5641 РЦС МВС в м. Рівне Рівненська область;
залишити без розгляду позовні вимоги ОСОБА_1 та ОСОБА_2 в частині визнання за кожним із них права власності по 1/8 на автомобіль VOLKSWAGEN Модель: PASSAT Рік випуску: 2018 року, зареєстрований за ОСОБА_3 ;
визнати за ОСОБА_1 право власності на спадкове майно після смерті батька, ОСОБА_7 , померлого ІНФОРМАЦІЯ_1 : одноповерховий трикімнатний будинок АДРЕСА_1 , загальна площа: 60,7 кв. м, житлова площа: 33,3 кв. м в розмірі - 1/8 частина; об`єкт незавершеного будівництва (квартира пл. 170 кв. м у АДРЕСА_1 ) в розмірі - 1/8 частина; земельну ділянку площею 0,0474 га, кадастровий номер 5610100000:01:039:0291, з цільовим призначенням - для будівництва і обслуговування житлового будинку, господарських будівель і споруд (присадибна ділянка) в розмірі - 1/8 частина; вклади у банках за станом на дату смерті спадкодавця ОСОБА_7 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , розміщені на рахунках на ім`я  ОСОБА_7 та його дружини ОСОБА_3 у розмірі по 1/8 частині кожного вкладу у таких банках: АТ «Перший Український Міжнародний банк», АТ «Приватбанк», АТ «Державний ощадний банк», АТ «Державний експортно-імпортний банк України»; автомобіль MERSEDES-BENZ Модель А180, рік випуску 2011 pоку, зареєстрований за дружиною ОСОБА_3 ( ОСОБА_5 ) в розмірі 1/8 частина; квартиру АДРЕСА_3 , зареєстрованій за дружиною ОСОБА_3 в розмірі 1/8 частина; на належне ОСОБА_7 право на об`єкти авторського права та інтелектуальної власності - в розмірі 1/4 частки, а саме: комп`ютерну програму (свідоцтво про реєстрацію авторського права на твір НОМЕР_1 , дата реєстрації 14 вересня 2009 року);
визнати за ОСОБА_2 право власності на спадкове майно після смерті батька, ОСОБА_7 , який помер ІНФОРМАЦІЯ_1 : одноповерховий трикімнатний будинок АДРЕСА_2 одноповерховий трикімнатний будинок АДРЕСА_1 , загальна площа: 60,7 кв. м, житлова площа: 33,3 кв. м в розмірі -1/8 частина; об`єкт незавершеного будівництва (квартира пл. 170 кв. м у АДРЕСА_1 ) в розмірі - 1/8 частина; земельну ділянку площею 0,0474 га, кадастровий номер 5610100000:01:039:0291, з цільовим призначенням - для будівництва і обслуговування житлового будинку, господарських будівель і споруд (присадибна ділянка) в розмірі - 1/8 частина; вклади у банках за станом на дату смерті спадкодавця ОСОБА_7 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , розміщені на рахунках на ім`я  ОСОБА_7 та його дружини ОСОБА_3 у розмірі по 1/8 частині кожного вкладу у таких банках: АТ «Перший Український Міжнародний банк», АТ «Приватбанк», АТ «Державний ощадний банк», АТ «Державний експортно-імпортний банк України»; автомобіль MERSEDES-BENZ Модель А180, рік випуску 2011 pоку, зареєстрований за дружиною ОСОБА_3 ( ОСОБА_5 ) в розмірі 1/8 частина; квартиру АДРЕСА_3 , зареєстрованій за дружиною ОСОБА_3 в розмірі 1/8 частина: на належне ОСОБА_7 право на об`єкти авторського права та інтелектуальної власності - в розмірі 1/4 частки, а саме: комп`ютерну програму (Свідоцтво про реєстрацію авторського права на твір НОМЕР_1 , дата реєстрації 14 вересня 2009 року).

У травні 2022 року ОСОБА_3 звернулася із зустрічним позовом до ОСОБА_1 , ОСОБА_2 , про визнання майна особистою власністю.

Зустрічний позов мотивований тим, що 20 серпня 2019 року між ТОВ «Агенція нерухомості «Грінвіль парк Львів» (сторона-1) та її сином ОСОБА_5 (сторона 2), було укладено попередній договір № 70/2, згідно з пунктом 1 якого Сторони зобов`язуються у строк до 31 березня 2021 року укласти Договір («Основний договір»), за яким Сторона-1 забезпечить передачу, а Сторона-2 набуде за плату (згідно умов цього Договору та Основного договору) право власності на квартиру, проєктний номер    АДРЕСА_4 . Плановий термін завершення будівництва 4 квартал 2020 року. 

Відповідно до пункту 2 попереднього договору, Сторони домовились, що Вартість продажу Квартири за Основним Договором складає 957 884 грн, що є еквівалентом 38 048 дол. США без податку на додану вартість, виходячи з офіційного курсу гривні щодо долару США, встановленого Національним банком України, відповідної дати (дати оплати, дата розрахунку заборгованості тощо) за попереднім Договором та/або основним договором. 

Згідно з пунктом 4 Попереднього договору Сторона-2 зобов`язується сплатити Стороні-1 до моменту підписання Основного договору забезпечувальний платіж, що дорівнює повній Вартості продажу, визначеній цим Договором, в національній валюті України (гривні), в сумі 957 884 грн, що є еквівалентом 38 048 доларів США. 

22 лютого 2021 року між ТОВ «Агенція нерухомості «Грінвіль парк Львів» (сторона 1), ОСОБА_5 (сторона 2) та ОСОБА_3 (Новий покупець) було укладено Договір про заміну сторони у попередньому договорі № 70/2 від 20 серпня 2019 року. 

Станом на дату укладення Договору про заміну сторони у попередньому договорі № 70/2 від 20 серпня 2019 року, а саме станом на 22 лютого 2021 року, ОСОБА_5 було сплачено повну вартість квартири, а саме 1 005 394 грн 18 червня 2021 року між ТОВ «Агенція нерухомості «Грінвіль парк Львів» (продавець) та ОСОБА_3 (покупець), укладено Договір купівлі-продажу квартири, який було посвідчено приватним нотаріусом Львівського нотаріального округу Львівської області Новосад О. П., р. № 1702. 

У разі придбання майна хоча й у період шлюбу, але за особисті кошти одного з подружжя, це майно не може вважатися об`єктом спільної сумісної власності подружжя, а є особистою приватною власністю того з подружжя, за особисті кошти якого воно придбане. Тому сам по собі факт придбання спірного майна в період шлюбу не є безумовною підставою для віднесення такого майна до об`єктів права спільної сумісної власності подружжя. А тому повна вартість спірної квартири була сплачена за кошти ОСОБА_5 , який в подальшому відступив свої права та обов`язки за попереднім договором щодо купівлі-продажу квартири ОСОБА_3 . 

Оскільки передача майнових прав ОСОБА_5 на підставі договору про заміну сторони у попередньому договорі № 70/2 від 20 серпня 2019 року від 22 лютого 2021 року відбулася безоплатно, то до таких правовідносин, відповідно, повинні застосовуватися положення про договір дарування. 

Спадкодавець ОСОБА_7 був хворий на рак, що був виявлений у 2013 році. У 2014 році йому був встановлено кінцевий діагноз «лімфома з клітин мантійної зони, стадії IVB, масивне ураження кісткового мозку, виражена панцитопенія та спленомегалія». У зв`язку з цим весь час до смерті ОСОБА_7 проходив дороговартісне лікування. ІНФОРМАЦІЯ_1 ОСОБА_7 помер, причина смерті - «неходжкінська лімфома» (онкологічне захворювання лімфатичної системи). При цьому діти померлого, спадкоємці ОСОБА_1 та ОСОБА_2 , з батьком не спілкувалися та не брали участі ні у витратах на лікування, ні на його поховання. З огляду на зазначене, з відповідачів підлягають стягненню витрати на лікування спадкодавця. Всього понесено витрат на лікування в розмірі 315 205 грн. Оскільки такі витрати здійснено за рахунок коштів, набутих в період шлюбу, то з огляду на презумпцію рівності часток подружжя у праві спільної сумісної власності, половина з цих витрат була понесена за рахунок належних відповідачу коштів, а саме 157 602,50 грн. Відповідно, відповідачі несуть витрати на лікування спадкодавця пропорційно розміру їх часток у спадщині, а саме по 1/4 - тобто по 39 400,63 грн. Окрім того, ОСОБА_3 понесено витрати на поховання спадкодавця в розмірі 20 250 грн, що становлять витрати на встановлення пам`ятника згідно накладної від 17 травня 2022 року. Таким чином, відповідачі несуть обов`язок відшкодування таких витрат у розмірі по 1/4 від цієї суми, а саме по 5 062,50 грн.

ОСОБА_3 просила:
визнати за ОСОБА_3 право особистої приватної власності на квартиру АДРЕСА_3 ; 
стягнути з ОСОБА_1 на користь ОСОБА_3 грошові кошти у розмірі 39 400,63 грн як відшкодування витрат на лікування, а також 5 062,50 грн як відшкодування витрат на поховання ОСОБА_7 , який помер ІНФОРМАЦІЯ_1 ; 
стягнути з ОСОБА_2 на користь ОСОБА_3 грошові кошти у розмірі 39 400,63 грн як відшкодування витрат на лікування, а також 5 062,50 грн як відшкодування витрат на поховання ОСОБА_7 , який помер ІНФОРМАЦІЯ_1 .

Короткий зміст судових рішень суду першої інстанції

Ухвалою Рівненського міського суду Рівненської області від 18 березня 2025 року:
позовні вимоги ОСОБА_1 та ОСОБА_2 в частині визнання за кожним із них права власності по 1/8 на автомобіль VOLKSWAGEN модель: PASSAT рік випуску: 2018, зареєстрований за ОСОБА_3 - залишено без розгляду.

Ухвала суду першої інстанції мотивована тим, що:
судом встановлено, що представник позивачів-відповідачів адвокат Курганська О. В. заяву про залишення позовної вимоги без розгляду подала до суду 20 червня 2022 року. Ухвалою суду від 11 липня 2024 року закрито підготовче провадження та призначити справу до судового розгляду по суті;
враховуючи, що представник позивачів-відповідачів адвокат Курганська О.В. заяву про залишення позовної вимоги без розгляду подала до початку розгляду справи по суті, суд приходить до висновку про наявність підстав для залишення позовної вимоги без розгляду.

Рішенням Рівненського міського суду Рівненської області від 18 березня 2025 року:
позов ОСОБА_1 і ОСОБА_2 задоволено частково;
визнано за ОСОБА_1 та ОСОБА_2 право власності на спадкове майно після смерті батька, ОСОБА_7 , який помер ІНФОРМАЦІЯ_1 :
по 1/8 частині за кожним незавершеного будівництвом об`єкта нерухомого майна (готовність 100%) - квартири АДРЕСА_5 загальною площею 147,4 кв. м житловою площею 83,2 кв. м, до якої належать тераса «а», гараж «Г», навіс «г», замощення «І», огорожа № 1, ворота № 2;
по 1/8 частині за кожним земельної ділянки площею 0,0474 га, кадастровий номер 5610100000:01:039:0291, з цільовим призначенням - для будівництва і обслуговування житлового будинку, господарських будівель і споруд (присадибна ділянка);
визнано за ОСОБА_1 та ОСОБА_2 право спільної сумісної власності на авторські майнові права на Комп`ютерну програму «Програмне забезпечення «Proeess Builder» (свідоцтво про реєстрацію авторського права на твір НОМЕР_1 , дата реєстрації 14 вересня 2009 року) в порядку спадкування після смерті батька ОСОБА_7 , померлого ІНФОРМАЦІЯ_1 ;
стягнуто із ОСОБА_3 на користь ОСОБА_1 в рахунок вартості спадкового майна, після смерті батька ОСОБА_7 , який помер ІНФОРМАЦІЯ_1 :
41 031,25 грн компенсації вартості 1/8 частки автомобіль MERSEDES-BENZ Модель А180, рік випуску 2011 року;
2 062,50 дол США - 1/8 частки від грошових коштів, які були розміщені на рахунку № НОМЕР_2 в філії акціонерного товариства «Державний експортно-імпортний банку України» на ім`я ОСОБА_3 , що за курсом НБУ на 17 березня 2025 року за курсом 41,5098 становить 85 613,96 грн;
90 852,78 грн - 1/8 частки грошових коштів, які знаходились на картках ОСОБА_7 №№ НОМЕР_3 та НОМЕР_4 ;
стягнуто із ОСОБА_3 на користь ОСОБА_2 в рахунок вартості спадкового майна, після смерті батька ОСОБА_7 , який помер ІНФОРМАЦІЯ_1 :
41 031,25 грн компенсації вартості 1/8 частки автомобіль MERSEDES-BENZ Модель А180, рік випуску 2011 року;
2 062,50 дол США - 1/8 частки від грошових коштів, які були розміщені на рахунку № НОМЕР_2 в АТ «Державний експортно-імпортний банку України» на ім`я ОСОБА_3 , що за курсом НБУ на 17 березня 2025 року за курсом 41,5098 становить 85 613,96 грн;
90 852, 78 грн - 1/8 частки грошових коштів, які знаходились на картках ОСОБА_7 №№ НОМЕР_3 та НОМЕР_4 ;
в задоволенні інших позовних вимог ОСОБА_1 та ОСОБА_2 відмовлено;
стягнуто з ОСОБА_3 на користь ОСОБА_1 судові витрати по справі: судовий збір сплачений ОСОБА_1 12 405 грн, вартість інвентаризації 2 129 грн, вартість експертизи 10 000 грн, вартість звіту про визначення ринкової вартості автомобіля 1500 грн;
стягнуто з ОСОБА_3 на користь ОСОБА_2 судові витрати по справі: судовий збір сплачений ОСОБА_2 12 405, 00 грн, вартість інвентаризації 2 129,00 грн, вартість експертизи 10 000,00 грн, вартість звіту про визначення ринкової вартості автомобіля 1 500,00 грн;
зустрічний позов ОСОБА_3 задоволено частково; 
визнано за ОСОБА_3 , право особистої приватної власності на квартиру АДРЕСА_3 ;
в задоволенні інших зустрічних позовних вимог ОСОБА_3 відмовлено;
стягнуто з ОСОБА_1 на користь ОСОБА_3 судовий збір у розмірі 5 026,97 грн;
стягнуто з ОСОБА_2 на користь ОСОБА_3 судовий збір у розмірі 5 026,97 грн.

Рішення суду першої інстанції мотивоване тим, що:
згідно копії свідоцтва про право на спадщину за законом 21 березня 2022 року  ОСОБА_8 (дружині ОСОБА_7 ), неповнолітній ОСОБА_4 (дочці ОСОБА_7 ), ОСОБА_1 (сину ОСОБА_7 ) та ОСОБА_2 (дочці ОСОБА_7 ) видано свідоцтво про право на спадщину на грошові кошти, які знаходились на рахунках ОСОБА_7 у АТ «Державний експортно-імпортний банк України», АТ «ПУМБ», та АТ КБ «Приватбанк»;
судом встановлено, що автомобіль MERCEDES- BENZ А 180, 2011 року випуску VIN № НОМЕР_5 був набутий на ім`я ОСОБА_3 в період шлюбу 03 листопада 2020 року. Однак даний автомобіль був подарований ОСОБА_3 для свого сина ОСОБА_5 12 серпня 2021 pоку, а 02 червня 2022 року був відчужений ОСОБА_5 новому власнику, що підтверджується листом ГСЦ МВС від 25 лютого 2025 року № 31/563A3-4557-25, тому права позивачів підлягають захисту у спосіб стягнення грошової компенсації за їх частку у спадковому майні; оскільки, у зв`язку із відчуження автомобіля без згоди позивачів як спадкоємців майна ОСОБА_7 майно вибуло із володіння відповідачів, то позивачі мають право на грошову компенсацію у розмірі по 1/8 частині від дійсної вартості майна на час розгляду справи (середньою ринковою вартістю транспортних засобів, тобто по 41 031,25 грн);
встановлено, що на підставі банківських документів, до спадкової маси належить 1/2 частина грошових коштів, розміщених на рахунку ОСОБА_3 в філії акціонерного товариства «Державний експортно-імпортний банку України», які були наявними станом на 06 липня 2021 року в сумі 16 500,00 дол США, а тому сума 8 250 (16500:2) доларів США є спадковим майном, і позивачі мають право на спадкування цієї суми по 2 062,50 дол США кожен. Оскільки 20 липня 2021 року банком повернуто суму депозиту вкладнику ОСОБА_3 , то з неї необхідно стягнути на користь позивачів по 2 062,50 дол США за курсом НБУ на дату ухвалення судового рішення; вимога позивачів про стягнення із ОСОБА_3 грошових коштів від частки спадкодавця відповідає правовій позиції, викладеній у постанові Верховного Суду; встановлено, що після смерті ОСОБА_7 , померлого ІНФОРМАЦІЯ_1 коштами, які перебували на його карткових рахунках користувалась ОСОБА_3 , так як позивачі користуватись картками не мали можливості, при цьому значну частину коштів ОСОБА_3 перераховувала на своє ім`я, відтак, 1/2 грошових коштів на картках ОСОБА_7 належить до спадкової маси і позивачі мають право на 1/8 частину грошових коштів, які перебували на цих карткових рахунках, тобто по 90 852,78 грн кожен;
відповідно до Свідоцтва про реєстрацію авторського права на твір № НОМЕР_1 Комп`ютерної програми «Програмне забезпечення « Proeess Builder» майнові права належать ОСОБА_7 , ОСОБА_9 , ОСОБА_10 , ТОВ «Джексон маккензі Україна» і розміри часток у майнових авторських правах не визначені, а тому за позивачами належить визнати право спільної сумісної власності на авторські майнові права на цей авторський твір які за життя належали ОСОБА_7 ;
до спадкової маси належить 1/2 частина квартири АДРЕСА_5 із характеристиками після проведеної за життя спадкодавця реконструкції: загальною площею квартири 147,4 кв. м житловою площею 83,2 кв. м, до якої належать тераса «а», гараж «Г», навіс «г», замощення «І», огорожа № 1, ворота № 2 та 1/2 частина земельної ділянки, на якій вона розміщена 0,0474 га. Кошти отримані від продажу спадкового майна ОСОБА_7 в розмірі 499 681,99 грн були вкладені у купівлю квартири та земельної ділянки за адресою: АДРЕСА_1 (вартістю 265 844 грн (141 968,00 грн +123 876 грн) для нього та сина по 1/2 і були його особистою власністю, відтак на це майно на час його купівлі не поширювалась презумпція спільного майна подружжя, і особиста частка такого майна, належного ОСОБА_7 - 1/2 є об`єктом спадкування. При посвідченні договорів купівлі-продажу 25 серпня 2012 року ОСОБА_3 давала свою згоду на продаж житлового будинку та земельної ділянки в с. Великий Житин Рівненського району та на укладення договору купівлі-продажу житлового будинку з надвірними будівлями. А ОСОБА_7 подав нотаріусу власноруч написану заяву та документи про те, що житловий будинок на АДРЕСА_6 . Житин отриманий ним та його сином ОСОБА_11 у спадок після смерті ОСОБА_12 , померлої ІНФОРМАЦІЯ_3 . У подальшому 18 липня 2016 року ОСОБА_3 на підставі Свідоцтва про право на спадщину за законом р.№254 успадкувала 1/2 частину земельної ділянки 5610100000:01:039:0291 та на підставі Свідоцтва про право на спадщину за законом р.№ 253 1/2 частку квартири АДРЕСА_5 загальною площею 60,7 кв. м, житловою площею 33,3 кв. м після смерті ОСОБА_11 , який помер ІНФОРМАЦІЯ_4 . На момент смерті ОСОБА_7 , який помер ІНФОРМАЦІЯ_1 , земельна ділянка з кадастровим номером 5610100000:01:039:0291 належала на праві спільної часткової власності по 1/2 частині кожному: ОСОБА_7 та ОСОБА_3 . А подальша реконструкція квартири АДРЕСА_5 проводилась подружжям ОСОБА_7 та ОСОБА_3 як за кошти отримані від спадкового будинку, так і за спільні кошти подружжя, тому реконструйована квартира на час смерті ОСОБА_7 належала йому та дружині в рівних частках по 1/2 частині кожному;
відповідно до Технічного паспорту на квартиру АДРЕСА_5 , виготовленого Комунальним підприємством «Рівненське обласне бюро технічної інвентаризації» Рівненської обласної ради, має такі характеристики: загальна площа квартири 147,4 кв. м житлова площа 83, 2 кв. м, до квартири належать тераса «а», Гараж «Г», навіс «г», замощення «І», огорожа №1, ворота №2. Згідно із Висновком експерта № 230213/1_ЮШ судової оціночно-будівельної, будівельно-технічної та земельно-технічної експертизи від 25 квітня 2024 року відсоток готовності незавершеного будівництва - нерухомого майна за адресою АДРЕСА_1 - 100 %. Суд врахував правову позицію Верховного Суду, викладену у постанові від 18 серпня 2021 року в справі № 359/3859/17, провадження 61-437св20 про те, що «об`єкт незавершеного будівництва, зведений за час шлюбу, може бути визнаний об`єктом права спільної сумісної власності подружжя із визначенням часток». Тому, кожному спадкоємцю ОСОБА_7 переходить по 1/8 земельної ділянки та 1/8 частині квартири з урахуванням проведеної в ній реконструкції.
щодо зустрічних позовних вимог ОСОБА_3 про визнання квартири АДРЕСА_3 її особистою приватною власністю суд зазначив, що належність майна до спільної сумісної власності подружжя визначається не тільки фактом придбання його за час шлюбу, але і спільністю участі подружжя коштами або працею в набутті майна. 20 серпня 2019 між ТОВ «Агенція нерухомості «Грінвіль парк Львів» (Сторона-1) та ОСОБА_5 (Сторона-2), було укладено Попередній договір № 70/2, згідно з пунктом 1 якого Сторони зобов`язуються у строк до 31 березня 2021 року укласти Договір («Основний договір»), за яким Сторона-1 забезпечить передачу, а Сторона-2 набуде за плату (згідно умов цього Договору та Основного договору) право власності на квартиру, проектний номер АДРЕСА_4 . Відповідно до пункту 2 Попереднього договору, Сторони домовились, що Вартість продажу Квартири за Основним Договором складає 957 884 грн, що є еквівалентом 38 048 дол. США без податку на додану вартість (далі - «Вартість продажу»), виходячи з офіційного курсу гривні щодо долару США, встановленого Національним банком України, відповідної дати (дати оплати, дата розрахунку заборгованості тощо) за Попереднім Договором та/або Основним Договором. 22 лютого 2021 року між ТОВ «Агенція нерухомості «Грінвіль парк Львів» (Сторона 1), ОСОБА_5 (Сторона 2) та ОСОБА_3 (Новий покупець) було укладено Договір про заміну сторони у попередньому договорі № 70/2 від 20 серпня 2019 року. Згідно з пункту 1 Договору Первісний покупець уступає (передає), а Новий покупець набуває всіх прав та приймає на себе виконання всіх зобов`язань Покупця (Сторони 2) за Попереднім Договором № 70/2 від 20 серпня 2019 року, з усіма змінами та доповненнями укладеним між Первісним покупцем та Продавцем, з моменту набрання чинності цього Договору. Згідно з пунктом 3 Договору усі кошти, сплачені Первісним Покупцем на рахунки Продавця за Попереднім Договором № 70/2 від 20 серпня 2019 року, поверненню не підлягають, враховуватимуться Продавцем в рахунок зобов`язань Нового покупця. Станом на дату укладення Договору про заміну сторони у попередньому договорі № 70/2 від 20 серпня 2019 року, а саме станом на 22 лютого 2021 року, ОСОБА_5 було сплачено повну вартість квартири, а саме 1 005 394 грн;
18 червня 2021 між ТОВ «Агенція нерухомості «Грінвіль парк Львів» (Продавець) та ОСОБА_3 (Покупець), укладено Договір купівлі-продажу квартири, який було посвідчено приватним нотаріусом Львівського нотаріального округу Львівської області, р.№ 1702. Згідно з пуантом 1.1 Договору купівлі-продажу квартири за цим Договором Продавець передає у власність Покупця квартиру АДРЕСА_3 , а Покупець приймає у власність квартиру і сплачує за неї обговорену грошову суму відповідно до пункту 2.1 цього Договору. Згідно з пунктом 2.1 Договору за погодженням Сторін продаж вчинено за ціну 984 750 грн. Розрахунок проведено до підписання цього Договору шляхом перерахування Покупцем коштів, зазначених в пункті 2.1 цього Договору, на рахунок Продавця (пункт 2.2). 18 червня 2021 року між ТОВ «Агенція нерухомості «Грінвіль парк Львів» (Сторона 1) та ОСОБА_3 , укладено Договір про зарахування зустрічних вимог, відповідно до пункту 2 якого на виконання Попереднього договору та додатків до нього Сторона 2 фактично сплатила, з урахуванням еквіваленту в доларах США, забезпечувальних платіж в сумі 984 750 грн. Згідно з пунктом 4 Договору Сторони дійшли до взаємною згоди про те, що з моменту підписання даного Договору обов`язок Сторони 2 по сплаті в 984 750 грн. в якості оплати вартості (часткової вартості) об`єкта купівлі-продажу є виконаним в повному обсязі. Сторони дійшли до взаємної згоди що кошти 984 750 грн, отримані Стороною 1 в якості забезпечувального платежу, підлягають зарахуванню в якості оплати вартості (часткової вартості) об`єкта купівлі-продажу;
допитаний в судовому засіданні як свідок ОСОБА_5 підтвердив, що за відступлення своїх прав за попереднім договором № 70/2 від 20 серпня 2019 року він не отримував від ОСОБА_3 жодної матеріальної компенсації, а набуття ОСОБА_3 майнових прав на квартиру у АДРЕСА_7 відбулося безоплатно з метою щоб мати розпоряджалася квартирою, оскільки він на той час мав виїхати за кордон на нове місце роботи. В даному випадку, передача майнових прав ОСОБА_5 на підставі Договору про заміну сторони у попередньому договорі № 70/2 від 20 серпня 2019 року від 22 лютого 2021 року своїй матері ОСОБА_3 відбулася безоплатно, а письмові докази свідчать про те, що саме ОСОБА_5 було сплачено повну вартість квартири, а тому суд приходить до висновку, що квартира набута ОСОБА_3 під час шлюбу, є її особистою власністю. Тому за ОСОБА_3 визнано право особистої приватної власності на вказане майно;
відповідно до статті 90 СК України дружина, чоловік взаємно зобов`язані брати участь у витратах, пов`язаних із хворобою або каліцтвом другого з подружжя. Умовами відшкодування витрат на лікування відповідно до статті 1232 ЦК України є понесення витрат одним із спадкоємців за рахунок особистих коштів, при цьому витрати на лікування ОСОБА_7 , були здійснені не ОСОБА_3 , а особисто ОСОБА_7 що підтверджується в видатковими накладними. Таким чином, матеріали справи не містять належних доказів понесення ОСОБА_3 особистих витрат на лікування ОСОБА_7 , також суд звернув увагу що ОСОБА_7 до своєї смерті працював і мав заощадження, а тому правові підстави для стягнення на користь ОСОБА_3 із позивачів витрат на лікування батька ОСОБА_7 відсутні. Щодо стягнення із ОСОБА_1 та ОСОБА_2 на користь ОСОБА_3 витрат на поховання ОСОБА_7 , що становлять витрати на встановлення пам`ятника за ціною 20 250,00 грн. по 5062, 50 грн з кожного суд зазначив, що витрати на встановлення пам`ятника входять до складу витрат на поховання, що підтверджується, зокрема, положеннями статті 1201 ЦК України («Відшкодування витрат на поховання»), в якій також йде мова про витрати на спорудження надгробного пам`ятника. Відповідно до статті 2 Закону України «Про поховання та похоронну справу» поховання померлого - комплекс заходів та обрядових дій, які здійснюються з моменту смерті людини до поміщення труни з тілом або урни з прахом у могилу або колумбарну нішу, облаштування та утримання місця поховання відповідно до звичаїв та традицій, що не суперечать законодавству. Отже, встановлення надгробного пам`ятника, що є облаштуванням місця поховання відповідно до звичаїв, є одним із видів заходів (дій), що стосуються поховання померлого. В матеріалах справи відсутні докази того, що ОСОБА_3 зверталася до позивачів щодо встановлення пам`ятника померлому ОСОБА_7 . Крім того, відповідно до наявного в матеріалах справи листа Головного управління Пенсійного фонду України в Рівненській області від 08 вересня 2022 року № 1700-0503-7/46113 на поховання ОСОБА_7 , який помер ІНФОРМАЦІЯ_1 для ОСОБА_3 була виплачена допомога в сумі 11 798, 26 грн. Таким чином відсутні правові підстави для стягнення на користь ОСОБА_3 витрат на поховання, пов`язані із встановлення пам`ятника. 
тому позовна заява ОСОБА_1 , ОСОБА_2 до ОСОБА_3 та зустрічний позов ОСОБА_3 до ОСОБА_1 , ОСОБА_2 підлягають частковому задоволенню.

Короткий зміст судового рішення суду апеляційної інстанції

Постановою Рівненського апеляційного суду від 14 жовтня 2025 року:
апеляційну скаргу ОСОБА_1 та ОСОБА_2 залишено без задоволення;
апеляційну скаргу ОСОБА_3 задоволено частково.
рішення Рівненського міського суду Рівненської області від 18 березня 2025 року скасовано в частині:визнання за ОСОБА_1 та ОСОБА_2 право власності на спадкове майно після смерті батька, ОСОБА_7 , померлого ІНФОРМАЦІЯ_2 , по 1/8 частині за кожним незавершеного будівництвом об`єкта нерухомого майна (готовність 100%) - квартири АДРЕСА_5 загальною площею 147,4 кв. м житловою площею 83, 2 кв.м, до якої належать тераса «а», гараж «Г», навіс «г», замощення «І», огорожа №1, ворота №2;
ухвалено в цій частині нове рішення про відмову у задоволенні позову ОСОБА_1 , ОСОБА_2 до ОСОБА_3 в своїх інтересах та інтересах неповнолітньої доньки ОСОБА_4 , ОСОБА_5 , третя особа, яка не заявляє самостійних вимог щодо предмету спору: орган опіки та піклування виконавчого комітету Рівненської міської ради, про визнання у порядку спадкування права по 1/8 частині за кожним незавершеного будівництвом об`єкта нерухомого майна (готовність 100%) - квартири АДРЕСА_5 ;
позовні вимоги ОСОБА_1 , ОСОБА_2 до ОСОБА_3 яка діє в своїх інтересах та інтересах неповнолітньої доньки ОСОБА_4 , ОСОБА_5 , третя особа, яка не заявляє самостійних вимог щодо предмету спору: орган опіки та піклування виконавчого комітету Рівненської міської ради, про визнання за ОСОБА_1 та ОСОБА_2 право власності на спадкове майно після смерті батька, ОСОБА_7 , померлого ІНФОРМАЦІЯ_1 , по 1/8 частині за кожним на квартиру АДРЕСА_5 , яка складається із трьох жилих кімнат, жила площа становить 33,3 кв. м, загальна площа становить 60,7 кв. м поверх перший, до квартири належить гараж «Б-1», огорожа № 1, ворота з хвірткою № 1, задоволено частково: визнано за ОСОБА_1 та ОСОБА_2 право власності на спадкове майно після смерті батька, ОСОБА_7 , померлого ІНФОРМАЦІЯ_1 , по 1/16 частині за кожним на квартиру АДРЕСА_5 , яка складається із трьох жилих кімнат, жила площа становить 33,3 кв. м, загальна площа становить 60,7 кв. м поверх перший, до зазначеної квартири належить гараж «Б-1», огорожа № 1, ворота з хвірткою № 1;
рішення Рівненського міського суду Рівненської області від 18 березня 2025 року в частині визнання за ОСОБА_1 та ОСОБА_2 право власності на спадкове майно після смерті батька, ОСОБА_7 , який помер ІНФОРМАЦІЯ_2 , по 1/8 частині за кожним земельної ділянки площею 0, 0474 га, кадастровий номер 5610100000:01:039:0291, з цільовим призначенням - для будівництва і обслуговування житлового будинку, господарських будівель і споруд (присадибна ділянка) змінити, позовні вимоги в цій частині задоволено частково: визнано за ОСОБА_1 та ОСОБА_2 право власності на спадкове майно після смерті батька, ОСОБА_7 , померлого ІНФОРМАЦІЯ_1 , по 1/16 частині за кожним земельної ділянки площею 0, 0474 га, кадастровий номер 5610100000:01:039:0291, з цільовим призначенням - для будівництва і обслуговування житлового будинку, господарських будівель і споруд (присадибна ділянка);
рішення Рівненського міського суду Рівненської області від 18 березня 2025 року в частині стягнення із ОСОБА_3 на користь ОСОБА_1 , ОСОБА_2 частині грошових коштів, які знаходились на карткових рахунках ОСОБА_7 № НОМЕР_3 та № НОМЕР_4 , в рахунок вартості спадкового майна, після смерті батька ОСОБА_7 , померлого ІНФОРМАЦІЯ_1 , змінено, зменшивши розмір стягнення: на користь ОСОБА_1 з «90 852,78 грн» на «88 575,75 грн», що становить 1/8 частку грошових коштів, які знаходились на карткових рахунках ОСОБА_7 № НОМЕР_3 та № НОМЕР_4 ; на користь ОСОБА_2 з «90 852,78 грн» на «88 575,75 грн», що становить 1/8 частки грошових коштів, які знаходились на карткових рахунках ОСОБА_7 № НОМЕР_3 та № НОМЕР_4 ;
рішення Рівненського міського суду Рівненської області від 18 березня 2025 року в частині відмови у задоволенні позову ОСОБА_3 до ОСОБА_1 , ОСОБА_2 про стягнення витрат на лікування та поховання спадкодавця - ОСОБА_7 , скасовано та ухвалено в цій частині нове рішення:
- стягнуто з ОСОБА_1 на користь ОСОБА_3 1/4 частину витрати на лікування спадкодавця ОСОБА_7 , померлого ІНФОРМАЦІЯ_2 , в сумі 39 400,63 грн та 1/4 частину витрат на поховання (встановлення пам`ятника) у сумі 5 062,50 грн;
- стягнуто з ОСОБА_2 на користь ОСОБА_3 1/4 частину витрати на лікування спадкодавця ОСОБА_7 , померлого ІНФОРМАЦІЯ_2 , в сумі 39 400,63 грн та 1/4 частину витрат на поховання (встановлення пам`ятника) у сумі 5 062,50 грн;
в іншій частині рішення Рівненського міського суду Рівненської області від 18 березня 2025 року залишено без змін;
стягнуто з ОСОБА_1 на користь ОСОБА_3 половину вартості витрат по сплаті судового збору за подачу апеляційної скарги в сумі 6 697,08 грн;
стягнуто з ОСОБА_2 на користь ОСОБА_3 половину вартості витрат по сплаті судового збору за подачу апеляційної скарги в сумі 6 697,08 грн.

Постанова апеляційного суду мотивована тим, що:
між сторонами виникли правовідносини щодо спадкування майна і в межах розгляду спору підлягає доказуванню на яке саме рухоме, нерухоме майно відкрилась спадщина після смерті ОСОБА_7 ;
ОСОБА_3 не оспорюється рішення суду в частині визнання за ОСОБА_1 , ОСОБА_2 права на кошти, які перебували на карткових рахунках спадкодавця на день його смерті. Після смерті ОСОБА_7 кошти, що перебували на його карткових рахунках входять у спадкову масу. Після смерті спадкодавця ОСОБА_3 перераховувала кошти на свої рахунки. Оскільки ОСОБА_3 використала кошти одноособово, то позивачі за перевісним позовом мають право на 1/8 частку по 88 525,75 грн і ці кошти мають бути стягнуті із ОСОБА_3 ;
щодо рішення суду про стягнення грошової компенсації за частку позивачів у спадковому майні - автомобіль MERCEDES- BENZ А 180, 2011 року випуску VIN № НОМЕР_5 . Апеляційний суд вважав, що висновки місцевого суду у цій частині є законними. Судом встановлено: автомобіль MERCEDES- BENZ А 180, 2011 року випуску VIN № НОМЕР_5 був набутий на ім`я ОСОБА_3 03 листопада 2020 року, в період перебування у шлюбі із спадкодавцем ОСОБА_7 , тобто є спільною сумісною власністю подружжя. На момент відкриття спадщини автомобіль подружжя не відчужило, а тому вказане майно входить у спадкову масу. Предметом спору у цих позовних вимогах є право на спадщину - по 1/8 частці спірного автомобіля. Встановлено, що автомобіль був подарований ОСОБА_3 своєму синові ОСОБА_5 12 серпня 2021 року, тобто, після відкриття спадщини, і позивачі за первинним позовом мають право на цю частку у спадковому майні, отримати яку виявили бажання у грошовій компенсації;
апеляційний суд щодо права на спадкування нерухомого майна за адресою: АДРЕСА_1 загальна площа: 60,7 кв. м, житлова площа: 33, 3 кв. м, вказав, що суд першої інстанції прийшов до висновку, що за адресою АДРЕСА_1 відкрилась спадщина на 1/2 частину реконструйованої квартири, загальною площею 147,4 кв. м, житловою площею 83, 2 кв. м, до якої належать тераса «а», гараж «Г», навіс «г», замощення «І», огорожа №1, ворота №2 та 1/2 частина земельної ділянка, на якій вона розміщена 0,0474 га з кадастровим номером 5610100000:01:039:0291, і спадкоємці мають право на спадкування по 1/8 реконструйованої кварти. Апеляційний суд з таким висновком суду першої інстанції не погодився, виходячи з наступного;
вирішуючи спір у цій частині вимог, суд першої інстанції вказав, що спадкодавець ОСОБА_7 на придбання 1/2 частини квартири та земельної ділянки по АДРЕСА_1 , витратив не спільні кошти подружжя, а особисті, оскільки ним 25 серпня 2012 року відчужено частину житлового будинку та земельної ділянки за адресою: АДРЕСА_6 , що перебували у його особистій власності. Судом першої інстанції не враховано положення, закріплені у статті 60 СК України, де зазначено, що майно набуте подружжям за час шлюбу, належить дружині та чоловікові на праві спільної сумісної власності незалежно від того, що один з них не мав з поважної причини (навчання, ведення домашнього господарства, догляд за дітьми, хвороба тощо) самостійного заробітку (доходу). Вважається, що кожна річ, набута за час шлюбу, крім речей індивідуального користування, є об`єктом права спільної сумісної власності подружжя;
відповідно до договору купівлі-продажу від 25 серпня 2012 року, реєстр. № 1512, укладеного між ОСОБА_7 , який діяв від свого імені та від імені малолітнього сина ОСОБА_11 , як продавці, та ОСОБА_13 (покупець) продавці відчужили житловий будинок за адресою: АДРЕСА_6 за ціною продажу 404 347,00 грн. Відповідно до договору купівлі-продажу від 25 серпня 2012 року, укладеного між ОСОБА_7 , який діяв від свого імені та від імені малолітнього сина ОСОБА_11 як продавці та ОСОБА_13 , продавці відчужили земельну ділянку на якій розміщений житловий будинок площею 0,0875 га кадастровий номер 5624681500:03:017:0502 за ціною 141 968,00 грн. Верховний Суд вказав, що якщо майно придбано під час шлюбу, то реєстрація прав на нього (транспортний засіб, житловий будинок чи іншу нерухомість) лише на ім`я одного із подружжя не спростовує презумпцію належності його до спільної сумісної власності подружжя. Заінтересована особа може довести, що майно придбане нею у шлюбі, але за її особисті кошти. У цьому разі презумпція права спільної сумісної власності на це майно буде спростована. Якщо ж заява, одного з подружжя, про те, що річ була куплена на її особисті кошти не буде належним чином підтверджена, презумпція права спільної сумісної власності подружжя залишиться непохитною. 
у пункті 8 Договору купівлі-продажу квартири по АДРЕСА_1 від 01 листопада 2012 року реєстраційний номер 3477 зазначено: цей договір укладається за згодою дружини ОСОБА_3 за її письмовою заявою. В пункті 1.6 Договору купівлі-продажу земельної ділянки по АДРЕСА_1 від 01 листопада 2012 року реєстраційний номер 3480 зазначено, що ця земельна ділянка придбавається ОСОБА_7 за згодою його дружини, що підтверджується її заявою. Умови договорів від 01 листопада 2012 року купівлі-продажу квартири та земельної ділянки вказують, що майно придбане за згодою дружини покупця, і не містять інформації щодо використання особистих коштів ОСОБА_7 на придбання цієї нерухомості. Зазначене дає підстави для висновку, що 1/2 частина квартири та земельної ділянки по АДРЕСА_1 придбана ОСОБА_7 за спільні сумісні кошти подружжя. ОСОБА_11 , помер ІНФОРМАЦІЯ_4 ? належну йому 1/2 частину будинку та земельної ділянки за адресою: АДРЕСА_1 18 липня 2016 року успадкувала мати - ОСОБА_3 , що підтверджується Свідоцтвами про право на спадщину за законом реєстр. №254, реєстр. № 253. Тобто, після смерті ОСОБА_7 спадщина відкрилась на 1/4 частину будинку та земельної ділянки за адресою: АДРЕСА_1 . Спадкоємцями першої черги після смерті ОСОБА_7 є ОСОБА_1 , ОСОБА_2 , ОСОБА_3 , ОСОБА_4 . Відтак вимоги позивачів за первинним позовом щодо земельної ділянки та квартири загальна площа: 60,7 кв. м., житлова площа: 33,3 кв. м., які знаходяться за адресою: АДРЕСА_1 підлягають частковому задоволенню по 1/16 частці за кожним;
згідно договору купівлі-продажу квартири по АДРЕСА_1 від 01 листопада 2012 року, реєстраційний номер 3477, ОСОБА_7 та ОСОБА_11 придбали квартиру в АДРЕСА_1 , загальною площею 60,7 кв. м, житловою площею 33,3 кв. м. У пункті 3 договору вказано, що проводиться реконструкція квартири з розширенням згідно розпорядження голови міста Рівне №776-р від 04 квітня 2002 року. Дозвіл на виконання будівельних робіт (а. с. 64 т. 3) по реконструкції спірної квартири АДРЕСА_8 був виданий попередньому власнику ОСОБА_14 на підставі проектної документації, затвердженої та зареєстрованої за № 72 від 08 квітня 2002 року. За заявою спадкодавця від 06 грудня 2012 року Управлінням містобудування та архітектури виконавчого комітету Рівненської міської ради Будівельний паспорт на право реконструкції квартири по АДРЕСА_1 виданий ОСОБА_7 . Однак, на час відкриття спадщини у Державному реєстрі речових прав на нерухоме майно право власності на спірну квартиру зареєстровано: жила площа становить 33,3 кв. м, загальна площа становить 60,7 кв. м поверх перший, до зазначеної квартири належить гараж «Б 1», огорожа № 1, ворота з хвірткою №1, реєстраційний номер об`єкта нерухомого майна 976953656101. Іншого нерухомого майна за вказаною адресою у Державному реєстрі речових прав на нерухоме майно не зареєстровано. Суд першої інстанції, визнавши право власності на спадкове майно - об`єкт незавершеного будівництва, вказав, що такі вимоги підлягають задоволенню, оскільки відповідно до Технічного паспорту на квартиру АДРЕСА_5 , виготовленого Комунальним підприємством «Рівненське обласне бюро технічної інвентаризації» Рівненської обласної ради, квартира має такі характеристики: загальна площа квартири 147,4 кв. м, житлова площа 83,2 кв. м, до квартири належать тераса «а», гараж «Г», навіс «г», замощення «І», огорожа №1, ворота №2. Ухвалюючи таке рішення, суд першої інстанції не врахував, що у Державному реєстрі речових прав на нерухоме майно такий об`єкт нерухомого майна не зареєстрований. Окрім цього, висновок експерта про ступінь готовності реконструйованої квартири виготовлений станом на квітень 2024 року, що унеможливлює визначити, в якому стані на день відкриття спадщини перебувала квартира по АДРЕСА_1 , які роботи по реконструкції були зроблені станом на 06 липня 2021 року, а які станом на квітень 2024 року;
також судом не враховано положення статті 331 ЦК України. Відповідно до частин другої, третьої статті 331 ЦК України право власності на новостворене нерухоме майно (житлові будинки, будівлі, споруди тощо) виникає з моменту завершення будівництва (створення майна). Якщо договором або законом передбачено прийняття нерухомого майна до експлуатації, право власності виникає з моменту його прийняття до експлуатації. Якщо право власності на нерухоме майно відповідно до закону підлягає державній реєстрації, право власності виникає з моменту державної реєстрації. До завершення будівництва (створення майна) особа вважається власником матеріалів, обладнання тощо, які були використані в процесі цього будівництва (створення майна). У разі необхідності особа, зазначена в абзаці першому цієї частини, може укласти договір щодо об`єкта незавершеного будівництва після проведення державної реєстрації права власності на нього відповідно до закону. Касаційний цивільний суд у складі Верховного Суду у постанові від 4 травня 2022 року у справі № 372/4235/19 зробив висновок, якщо спадкоємець має право звернутися до суду з позовом про визнання за ним майнових прав забудовника як таких, що входять до складу спадщини. Верховний Суд виходить з того, що якщо будівництво здійснювалось згідно із законом, то у разі смерті забудовника до завершення будівництва його права та обов`язки, як забудовника входять до складу спадщини на підставі статті 1216 ЦК України. В цій частині рішення суд послався на правову позицію Верховного Суду, викладену у постанові від 18 серпня 2021 року по справі № 359/3859/17, провадження 61-437св20 про те, що «об`єкт незавершеного будівництва, зведений за час шлюбу, може бути визнаний об`єктом права спільної сумісної власності подружжя із визначенням часток». Однак, суд не врахував, що у цій справі суди розглядали спір між подружжям про поділ спільного сумісного майна і така правова позиція не може бути застосована у правовідносинах щодо спадкування. З огляду на зазначене, позовні вимоги ОСОБА_1 , ОСОБА_2 про визнання права на спадкове майно - об`єкт незавершеного будівництва (реконструкція квартири АДРЕСА_5 ) не можуть бути задоволені;
щодо відмови судом першої інстанції у позовних вимогах ОСОБА_3 про відшкодування з інших спадкоємців витрат на лікування спадкодавця та витрат на поховання, то стаття 1232 ЦК України встановлює обов`язок спадкоємців відшкодувати витрати на утримання, догляд, лікування та поховання спадкодавця. Спадкоємці мають відшкодувати розумні витрати, які були понесені іншими спадкоємцями або іншою особою на ці потреби. Витрати на догляд, лікування можуть бути стягнуті не більше ніж за три роки до смерті. Зазначена норма містить особливість при покладенні на спадкоємців обов`язку щодо покриття витрат на поховання спадкодавця, а саме: такі витрати повинні бути розумними, що стосується їхнього розміру та необхідності здійснення. У 2014 році спадкодавцю встановлений діагноз «лімфома з клітин мантійної зони, стадії IVB, масивне ураження кісткового мозку, виражена панцитопенія та спленомегалія». Відповідно до наявних у матеріалах справи документах з 2014 року до смерті ОСОБА_7 проходив дороговартісне лікування. Позивач ОСОБА_3 вказує у вимогах, що витратах на лікування, та поховання понесла вона із спільних сумісних коштів подружжя, а тому, половина цих витрат має бути покладена порівну на всіх спадкоємців, оскільки вони участі у лікуванні та похованні батька не брали. Всього понесено витрат на лікування в розмірі 315 205 грн, а половина з цих витрат була понесена за рахунок належних їй коштів, а саме 157 602,50 грн. Відповідачі несуть витрати на лікування спадкодавця пропорційно розміру їх часток у спадщині, а саме по 1/4 - тобто по 39 400,63 грн. Окрім того, ОСОБА_3 понесено витрати на придбання пам`ятника в розмірі 20 250 грн згідно накладної від 17 травня 2022 року. Таким чином вважає, що відповідачі несуть обов`язок відшкодування таких витрат у розмірі по 1/4 від цієї суми, а саме по 5 062,50 грн. Верховний Суд у складі колегії суддів Другої судової палати Касаційного цивільного суду у справі № 409/656/19 наголосив, що при покладенні на спадкоємців обов`язку щодо покриття витрат на поховання спадкодавця необхідно враховувати, що такі витрати повинні бути розумними, у тому числі щодо їх розміру та необхідності здійснення. Відмовляючи у задоволенні вимог про відшкодування витрат на лікування та поховання спадкодавця, суд першої інстанції вказав, що у матеріалах справи відсутні докази того, що ОСОБА_3 зверталася до позивачів щодо встановлення пам`ятника померлому ОСОБА_7 , а відповідно до наявного в матеріалах справи листа ГУПФУ в Рівненській області від 08 вересня 2022 року № 1700-0503-7/46113 на поховання ОСОБА_7 для ОСОБА_3 була виплачена допомога в сумі 11 798, 26 грн. Такий висновок суд зробив без належної оцінки документів, наданих ОСОБА_3 до зустрічної позовної заяви, і які містяться на а. с. 119-146 т. 1. Як видно з вказаних доказів дороговартісні ліки придбавав ОСОБА_7 , ОСОБА_3 , в деяких документах відсутні прізвища покупця. На думку апеляційного суду, такі докази є належними, оскільки медичні препарати, придбані за долученими документами, відповідно до епікрізів призначені для лікування ОСОБА_7 .. Також накладна б/н від 16 травня 2022 року підтверджує витрати ОСОБА_3 за елементи пам`ятника в сумі 20250 грн. В цій частині позовні вимоги підлягають задоволенню з підстав, визначених статтею 1232 ЦК України, у повному обсязі, оскільки позивачі за первісним позовом не приїздили на поховання батька, участі у витратах не брали;
щодо рішення суду про визнання особистою приватною власністю нерухомого майна за ОСОБА_3 , то судом першої інстанції задоволено зустрічні позовних вимог ОСОБА_3 про визнання квартири АДРЕСА_3 її особистою приватною власністю. Заперечуючи вказаний висновок, представник ОСОБА_1 , ОСОБА_2 - адвокат Курганська О. В. вказувала, що такий висновок суду про віднесення спірної квартири до особистої власності ОСОБА_3 зроблений без урахування норм права, які регулюють право особистої та спільної сумісної власності подружжя. Апелянт посилається на те, що спірна квартира набута ОСОБА_3 за договором купівлі-продажу від 18 серпня 2021 року і у пункті 3.5 вказано, що договір укладається за згодою іншого з подружжя, про що подана заява справжність підпису на якій засвідчена приватним нотаріусом, тобто, на цю квартиру поширюється презумпція спільного майна подружжя. Вказані доводи апеляційної скарги не заслуговують на увагу і не спростовують законний висновок суду першої інстанції. 18 червня 2021 року між ТОВ «Агенція нерухомості «Грінвіль парк Львів» та ОСОБА_3 укладено Договір купівлі-продажу квартири, посвідчений приватним нотаріусом Львівського нотаріального округу Львівської області Новосад О. П., реєстр. № 1702. Згідно з пунктом 2.1 Договору за погодженням Сторін продаж вчинено за ціну 984 750 грн. Розрахунок проведено до підписання цього Договору шляхом перерахування Покупцем коштів, зазначених в пунктом 2.1 цього Договору, на рахунок Продавця (пункт 2.2). Розрахунок за квартиру проведено ОСОБА_5 до переведення прав покупця на ОСОБА_3 , а в договорі від 22 лютого 2021 року між ТОВ «Агенція нерухомості «Грінвіль парк Львів», ОСОБА_5 та ОСОБА_3 про заміну сторони у попередньому договорі не передбачено, що заміна сторони покупця відбулась оплатно. Зазначеним підтверджено, що розрахунок за квартиру проведено ОСОБА_5 до переведення прав покупця на ОСОБА_3 . У Договорі від 22 лютого 2021 року між ТОВ «Агенція нерухомості «Грінвіль парк Львів», ОСОБА_5 та ОСОБА_3 про заміну сторони у попередньому договорі не передбачено, що заміна сторони покупця відбулась оплатно. Суд апеляційної інстанції погодився з рішенням про задоволення зустрічних позовних вимог ОСОБА_3 про визнання квартири АДРЕСА_3 її особистою приватною власністю.

Аргументи учасників справи

14 листопада 2025 року ОСОБА_1 , ОСОБА_2 через підсистему Електронний суд подали касаційну скаргу, яка підписана представником ОСОБА_6 , на рішення Рівненського міського суду Рівненської області від 18 березня 2025 року та постанову Рівненського апеляційного суду від 14 жовтня 2025 року (повне судове рішення складено 17 жовтня 2025 року), в якій просили:
скасувати оскаржені судові рішення в частині відмови у задоволенні первісного позову про визнання за позивачами права власності по 1/8 частині за кожним на квартиру АДРЕСА_3 та в частині задоволення зустрічного позову про визнання права особистої приватної власності на цю квартиру за ОСОБА_3 і постановити в цій частині нове рішення, яким первісний позов задовольнити та визнати за ОСОБА_2 та ОСОБА_1 право власності по 1/8 частині за кожним на квартиру АДРЕСА_3 (реєстраційний номер нерухомого майна 2319576146101) загальною площею 45,4 кв. м, житловою площею 15,2 кв. м, в порядку спадкування після смерті батька - ОСОБА_7 , який помер ІНФОРМАЦІЯ_1 припинивши право власності на 1/4 частину цієї квартири для ОСОБА_3 . У задоволенні зустрічної позовної заяви про визнання за ОСОБА_3 права особистої приватної власності на квартиру АДРЕСА_3 відмовити;
скасувати постанову Рівненського апеляційного суду від 14 жовтня 2025 року в частині скасування рішення Рівненського міського суду від 18 березня 2025 року про визнання за ОСОБА_1 та ОСОБА_2 право власності на спадкове майно після смерті батька, ОСОБА_7 , померлого ІНФОРМАЦІЯ_1 , по 1/8 частині за кожним незавершеного будівництвом об`єкта нерухомого майна (готовність 100%) - квартири АДРЕСА_5 загальною площею 147,4 кв. м. житловою площею 83, 2 кв. м, до якої належать тераса «а», гараж «Г», навіс «г», замощення «І», огорожа №1, ворота №2 та залишити в цій частині в силі рішення Рівненського міського суду від 18 березня 2025 року;
скасувати постанову Рівненського апеляційного суду від 14 жовтня 2025 року в частині зміни рішення Рівненського міського суду від 18 березня 2025 року про визнання за ОСОБА_1 та ОСОБА_2 право власності на спадкове майно після смерті батька, ОСОБА_7 , померлого ІНФОРМАЦІЯ_1 , по 1/8 частині за кожним земельної ділянки площею 0, 0474 га, кадастровий номер 5610100000:01:039:0291, з цільовим призначенням - для будівництва і обслуговування житлового будинку, господарських будівель і споруд (присадибна ділянка) на визнання по 1/16 частині за кожним земельної ділянки площею 0, 0474 га, кадастровий номер 5610100000:01:039:0291 та залишити в цій частині в силі рішення Рівненського міського суду від 18 березня 2025 року;
скасувати постанову Рівненського апеляційного суду від 14 жовтня 2025 року в частині скасування рішення Рівненського міського суду від 18 березня 2025 року в частині відмови у задоволенні позову ОСОБА_3 до ОСОБА_1 , ОСОБА_2 про стягнення витрати на лікування та поховання спадкодавця - ОСОБА_7 та постановлення нового рішення, яким стягнуто із ОСОБА_2 та ОСОБА_1 по 39 400,63 грн на лікування та по 5 062,50 грн - на поховання (встановлення пам`ятника) та залишити в цій частині в силі рішення Рівненського міського суду від 18 березня 2025 року про відмову ОСОБА_3 в позові; 
в іншій частині рішення суду першої та апеляційної інстанції залишити без змін; 
стягнути з ОСОБА_3 понесені по справі судові витрати в суді касаційної інстанції.

Касаційна скарга мотивована тим, що:
рішення суду першої та апеляційної інстанції в частині відмови в задоволенні частини первісних позовних вимог та в частині задоволення зустрічних позовних вимог постановлені з порушенням норм матеріального та процесуального права та є непропорційним втручанням у вільне володіння позивачами спадковим майном - по 1/4 частці, тому є порушенням статті 1 Першого протоколу до Європейської конвенції з прав людини;
судами не враховані висновки Верховного Суду, а саме: висновок Верховного Суду, викладений у постанові від 03 червня 2024 року по справі № 712/3590/22 (провадження 61-14297сво23) про те, що згода дружини, чоловіка на розпоряджаються майном, що є об`єктом права спільної сумісної власності подружжя поширюється на як на випадки відчуження майна, що є об`єктом права спільної сумісної власності подружжя, так і на випадки набуття майна подружжям у право спільної сумісної власності; у випадку набуття майна подружжям у право спільної сумісної власності відбувається розпорядження коштами, які належать подружжю на праві спільної сумісної власності. Саме цим обумовлена необхідність згоди іншого подружжя на набуття одним із подружжя майна у право спільної сумісної власності; наявність письмової згоди одного з подружжя на укладення іншим із подружжя договору купівлі-продажу майна, зафіксованої у такому договорі, свідчить про придбання майна за спільні кошти у спільну сумісну власність, оскільки згода іншого подружжя на набуття майна підтверджує придбання такого майна за спільні кошти подружжя; у разі, якщо інший з подружжя надав згоду на розпорядження майном (коштами) на набуття майна в спільну сумісну власність і така згода зафіксована безпосередньо у договорі купівлі-продажу майна, який вчинено іншим з подружжя, то суд не може своїм рішення;
у цій справі суд апеляційної інстанції визнав особистою власністю дружини - ОСОБА_3 квартиру АДРЕСА_3 , відмовивши позивачам у визнанні за ними права власності по 1/8 частині цієї квартири в порядку спадкування їх батька, а чоловіка ОСОБА_3 - ОСОБА_7 , хоча спірна квартира набута ними на підставі договору купівлі-продажу на ім`я ОСОБА_3 , укладеного за згодою її чоловіка - ОСОБА_7 , і відповідно до пункту 3.5 Договору купівлі-продажу НОРВ 056860 від 18 червня 2021 року, посвідченого приватним нотаріусом Львівського міського нотаріального округу Новосад О. П. зазначено, що цей договір укладено за згодою іншого з подружжя, підпис на заяві якого 18 червня 2021 року посвідчено цим же нотаріусом. Тобто, вказана спірна квартира відповідно до положень статей 60, 65 СК України є об`єктом права спільної сумісної власності, у якій спадкодавцю ОСОБА_7 належить 1/2 частка цієї квартири, яка відноситься до складу спадкового майна, і відповідно, позивачі - ОСОБА_1 та ОСОБА_2 мають право на спадкування по 1/4 її частки, тобто по 1/8 частині квартири;
апеляційним судом не врахований висновок Верховного Суду зроблений у постанові Верховного Суду від 11 вересня 2018 року у справі № 910/7320/17 щодо юридичної природи договору відступлення вимоги про те, що «важливою відмінністю між договором факторингу та договором відступлення права вимоги є те, що при відступленні права вимоги первісний кредитор передає новому кредитору боргові зобов`язання боржника і більше взаємовідносин не має ні з боржником, ні з новим кредитором щодо перерахування коштів первісному кредитору, тож фактично відбувається купівля-продаж права вимоги боргових зобов`язань. А за договором факторингу фактор може отримувати кошти і від клієнта, і від боржника, вони розраховуються із фактором, що передбачено статтею 1084 ЦК України. Між договором про відступлення права вимоги та договором факторингу (фінансування під відступлення права грошової вимоги) є лише одна спільна риса: вони базуються на заміні кредитора у зобов`язанні (відступлення права вимоги)». У цій справі суд апеляційної інстанції як підставу для визнання особистою власністю ОСОБА_3 на квартиру АДРЕСА_3 вказав наявність Договору від 22 лютого 2021 року про заміну сторони у Попередньому договорі № 70/2 від 20 лютого 2019 року, укладеного між нею, її сином та ТОВ «Агенція нерухомості Грінвіль Парк Львів», оскільки цей договір не передбачає розрахунків між Первісним Покупцем ( ОСОБА_5 ) та Новим Покупцем ( ОСОБА_3 ) , хоча в пункті 4 Договору визначено, що взаємні зобов`язання між Первісним покупцем та Новим Покупцем будуть врегульовані ними на власний розсуд. Тобто, за відсутності інших письмових договорів про врегулювання зобов`язань між Первісним та Новим Покупцем суд прирівняв Договір про заміну сторони у Попередньому договорі № 70/2 від 20 серпня 2019 року від 22 лютого 2021 року до договору дарування, в той час як за своєю юридичною природою він є договором купівлі-продажу права вимоги (майнових прав);
апеляційний суд не врахував висновків Верховного Суду у постанові від 16 червня 2021 року по справі № 570/997/19 (провадження № 61-16257св20), за якою «...визначення судом частки співвласника у праві спільної власності на нерухоме майно за померлим не узгоджується з вимогами чинного законодавства, оскільки у такому разі судом буде вирішено питання про права особи, яка не має цивільної процесуальної правоздатності та дієздатності, що свідчить, у тому числі, про неефективність способу захисту права особи відповідно до положень статті 16 ЦК України. У такому випадку спадкоємець не позбавлений можливості захисту своїх прав шляхом подання позову про визнання права власності в порядку спадкування». У цій справі суд апеляційної інстанції вказав, що позивачі не спростували презумпцію права спільної сумісної власності на набуті їх батьком 01 листопада 2012 року частину земельної ділянки з кадастровим номером 5610100000:01:039:0291 та 1/2 квартири АДРЕСА_5 , так як у договорах вказано, що це майно набуте за згодою дружини та не містить інформації щодо використання особистих коштів на придбання цієї нерухомості. Разом із тим, спадкоємці не вправі здійснювати захист померлого спадкодавця у спосіб визнання за ним права особистої приватної власності на майно набуте у шлюбі, і оскільки до них відповідно до статті 1216 ЦК України переходять права спадкодавця, тому така презумпція спростовувалась позивачами у спосіб дослідження судом документів, на підставі яких укладалися договори купівлі-продажу 01 листопада 2012 року наданих нотаріусом;
апеляційний суд не врахував висновки Великої Палати Верховного Суду від 19 жовтня 2022 року у справі № 910/14224/20 (провадження № 12-20гс22), згідно з яким застосування конкретного способу захисту цивільного права залежать як від змісту права чи інтересу, за захистом якого звернулася особа, так і від характеру його порушення, невизнання або оспорення. Такі право чи інтерес мають бути захищені судом у спосіб, який є ефективним, тобто таким, що відповідає змісту відповідного права чи інтересу, характеру його порушення, невизнання або оспорення та спричиненим цими діяннями наслідкам. Спосіб захисту порушеного права або інтересу має бути таким, щоб у позивача не виникала необхідність повторного звернення до суду. У цій справі суд апеляційної інстанції скасував рішення суду першої інстанції про визнання за позивачами права власності по 1/8 частині за кожним незавершеного будівництвом об`єкта нерухомого майна (готовність 100 %) - квартири АДРЕСА_5 загальною площею 147,4 кв. м житловою площею 83,2 кв. м, до якої належать тераса «а», гараж «Г», навіс «г», замощення «І», огорожа №1, ворота № 2 та відмовив в цій частині в позові, зазначаючи, що спадкоємці мають звертатися в суд із позовом про визнання за ними майнових прав забудовника. Однак, матеріалами справи встановлено, що квартира АДРЕСА_5 , розташована на земельній ділянці з кадастровим номером 5610100000:01:039:0291, не є новоствореним майном, а є видозміненим за індивідуальними ознаками нерухомим майном, право власності на яке вже було зареєстроване, загальною площею 147,4 кв. м житловою площею 83,2 кв. м готовністю 100 %, готова до експлуатації, будівництво її фактично закінчене, вона експлуатується за своїм функціональним призначенням, не приймається в експлуатацію і зміни у право власності на неї не оформлюються з волі відповідачки, що позбавляє позивачів можливості реалізувати своє право на поділ спадкового майна, їх батьком, тому наявні правові підстави для визнання за позивачами права власності по 1/8 частки об`єкта незавершеного будівництва 100% готовністю, оскільки цей спосіб є ефективним способом захисту, який дозволить позивачам виділити їх частки в окремий об`єкт та здати його в експлуатацію;
незалежно від того, ким був укладений попередній договір і на чиє ім`я вносились оплати на виконання договору, спірна квартира є набутою під час шлюбу на ім`я одного з подружжя і є їх спільним майном. І будь-які договірні відносини між ОСОБА_3 та ОСОБА_5 не можуть бути розцінені як договір дарування та не спростовують презумпції спільності власності подружжя. Таким чином, спірна квартира АДРЕСА_3 відповідно до статті 60, 65 СК України є спільним майном подружжя - ОСОБА_3 та ОСОБА_7 , а не особистою приватною власністю ОСОБА_3 , тому 1/2 цієї квартири - є спадковим майном, і має перейти по частці спадкодавця для усіх 4-х його спадкоємців;
апеляційним судом не враховано висновок, викладений у постанові Верховного Суду від 15 липня 2020 року у справі № 464/12197/14 (провадження № 61-40967св18), про те, що новоствореним об`єктом нерухомості вважається виключно об`єкт, створений без прив`язок до іншого, вже існуючого нерухомого майна, без використання його складових структурних елементів. Тобто, не є новоствореним об`єктом нерухомого майна вже існуючий об`єкт нерухомості зі зміненими зовнішніми та внутрішніми параметрами (постанова Верховного Суд України від 06 липня 2016 року у справі № 6-1213цс16). Разом із тим, у цій справі суд апеляційної інстанції скасував рішення суду першої інстанції про визнання за позивачами права власності по 1/8 частині за кожним незавершеного будівництвом об`єкта нерухомого майна (готовність 100 %), оскільки такий об`єкт не зареєстрований у Державному реєстрі речових прав на нерухоме майно і на нього як новостворене майно відповідно до статті 331 ЦК України право власності не виникло. Однак, наданими суду доказами встановлено, що у Державному реєстрі речових прав зареєстроване право власності на квартиру АДРЕСА_5 загальною площею 60,7 кв. м, яка розташована на земельній ділянці площею 0, 0474 га, кадастровий номер 5610100000:01:039:0291, яка на підставі дозвільних документів видозмінилась, що підтверджено технічним паспортом та висновком експерта і має інші індивідуальні характеристики - загальною площею 147,4 кв. м житловою площею 83,2 кв. м, зміни про які не вносяться до державного реєстру речових прав з вини відповідачки. Відтак, незавершена будівництвом квартира АДРЕСА_5 загальною площею 147,4 кв. м житловою площею 83, 2 кв. м не є новоствореним майном, а є видозміненим нерухомим майном, на яке у спадкоємців виникло право власності;
відсутній висновок Верховного Суду у подібних правовідносинах щодо застосування статей 57, 60, 65 СК, у поєднанні із статтями 1216, 1218 ЦК України, а саме чи відноситься майно (кошти) набуті на підставі Договору про заміну сторони у попередньому договорі до особистої приватної власності того з подружжя, хто набув такі права, якщо таким договором не передбачено безоплатної передачі цих майнових прав? Чи свідчить письмова згода одного з подружжя на укладення іншим із подружжя договору купівлі-продажу нерухомого майна, зафіксована у такому договорі, на придбання майна за спільні кошти у спільну сумісну власність, якщо такий договір укладений на підставі Договору про заміну сторони у попередньому договорі купівлі-продажу? Чи має право дружина спадкодавця на відшкодування за рахунок інших спадкоємців половини коштів, витрачених таким спадкодавцем на своє лікування, як її частки у таких коштах? Чи вправі спадкоємці визнавати право особистої приватної власності на спадкове майно спадкодавця, набуте у шлюбі, у спосіб визнання за таким спадкодавцем права особистої приватної власності? Яким належним та ефективним способом має бути спростована презумпція спільної сумісної власності на майно спадкодавця, набуте ним у шлюбі, але за його особисті кошти? Чи може бути визнана об`єктом спадкування частка у завершеному будівництвом (100 %), але не зданому в експлуатацію, видозміненому об`єкті нерухомого майна, якщо проведена державна реєстрація цього об`єкту до його видозміни?;
обставину щодо непроведення розрахунків (як безоплатність) за Договором про заміну сторони у Попередньому договорі № 70/2 від 20 серпня 2019 року від 22 лютого 2021 року між ОСОБА_3 , ОСОБА_5 та ТОВ «Агенція нерухомості Грінвіль Парк Львів», суд встановив на підставі показів ОСОБА_5 , що є недопустимим доказом, визнавши це фактично «дарування грошей», в той час, як у разі дарування грошей в сумі 1 005 394 грн відповідно до вимог цивільного законодавства, такий договір має бути укладений у письмовій формі та нотаріально посвідчений;
у зустрічному позові ОСОБА_3 просила стягнути із ОСОБА_1 та ОСОБА_2 витрати на лікування спадкодавця. При цьому, жоден із долучених до зустрічної позовної заяви видаткових накладних не виданий на ім`я ОСОБА_3 , а також надані документи не підтверджують проведення оплати. У матеріалах справи відсутні докази понесення особисто ОСОБА_3 витрат на лікування спадкодавця за рахунок її особистих коштів, і відсутні і правові підстави для стягнення дружині витрат із інших спадкоємців на лікування її чоловіка, які понесені самим чоловіком під час шлюбу та за рахунок його коштів. Тому постанова суду апеляційної інстанції прийнята із порушенням норм матеріального та процесуального права - статті 90 СК України, статті 1232 ЦК України, статей 77, 78, 81 ЦПК України.

24 грудня 2025 року ОСОБА_3 засобами поштового зв`язку подала відзив на касаційну скаргу, який підписаний адвокатом Волошиним І. В., в якому просила:
касаційну скаргу залишити без задоволення;
рішення Рівненського міського суду Рівненської області від 18 березня 2025 року (в частин, не зміненій апеляційним судом) та постанову Рівненського апеляційного суду від 14 жовтня 2025 року залишити без змін;
стягнути з ОСОБА_1 , ОСОБА_2 судові витрати на користь ОСОБА_3 .

Відзив на касаційну скаргу мотивований тим, що:
зазначена в постанові Верховного Суду від 03 червня 2024 року по справі № 712/3590/22 прийнята судом у неподібних правовідносинах, оскільки у справі судами було встановлено, що «за змістом заяви ОСОБА_1 відповідно до 369 ЦК України надав згоду своїй дружині ОСОБА_2 на купівлю за ціну та на умовах на її власний розсуд вказаної квартири. Вказана квартира буде спільною сумісною власністю подружжя, оскільки купується моєю дружиною під час перебування в зареєстрованому шлюбі за спільні кошти подружжя». Вирішуючи спір, суди зазначили, що укладаючи вказані правочини хоча і за кошти, як вказує ОСОБА 1, які є його особистими та отримані від продажу особистого майна проте сторони обопільно скерували намір при придбанні даних квартир діяти в інтересах сім`ї та надали згоду одне одному на придбання нерухомості саме у спільну власність. Проте у цій справі померлий ОСОБА_7 не висловлював свою згоду на розпорядження спільними коштами подружжя чи на набуття майна у спільну сумісну власність. При цьому у матеріалах відсутня згода, на яку посилається представник та її зміст не досліджувався судом;
щодо твердження представника відповідачів про неврахування судом апеляційної інстанції постанови Верховного Суду від 11 вересня 2018 року по справі № 910/7320/17. Саме висновками, викладеними у цій постанові, керувався суд першої інстанції при прийнятті рішення в частині визнання квартири у м. Львові особистою власністю ОСОБА_3 . У цьому контексті суд першої інстанції, з яким погодився апеляційний суд, вказав на те, що розрахунок за квартиру проведено ОСОБА_5 до переведення прав покупця на ОСОБА_3 . У Договорі від 22 лютого 2021 року між ТОВ «Агенція нерухомості «Грінвіль парк Львів», ОСОБА_5 та ОСОБА_3 про заміну сторони у попередньому договорі не передбачено, що заміна сторони покупця відбулась оплатно;
щодо твердження скаржників про те, що судом не було враховано правову позицію Верховного Суду, викладену у постанові від 16 червня 2021 року у справі № 570/997/19, очевидним є те, що рішення апеляційного суду у цій справі не суперечить вищевказаному правову висновку. У справі № 570/997/19 позивач просила визначити частку померлого у спадковому майні, на що суд зауважив, що належним способом захисту є визнання права власності на відповідну частку за спадкоємцем. У цій справі скаржники обрали належний та ефективний спосіб захисту, який відповідає правовій позиції Верховного Суду викладеній у постанові від 16 червня 2021 року в справі № 570/997/19. Натомість скаржники не спростували належними та допустимими доказами презумпцію спільності майна подружжя, набутого під час шлюбу;
у справі № 910/14224/20 Верховний Суд не робив правового висновку щодо того який спосіб захисту прав спадкоємців майна, яке перебуває у стані реконструкції, є ефективним. З огляду на зазначене відсутні підстави для твердження про невідповідність рішення апеляційного суду вказаному правовому висновку Верховного Суду. Скаржники вважають, що вищевказаному правовому висновку не відповідає про рішення апеляційного суду в частині скасування рішення суду першої інстанції визнання за позивачами права власності на 1/8 частини за кожним незавершеного будівництвом в м. Рівне;
правовідносини у цій справі та справі № 464/12197/14 не є подібними. У справі № 464/12197/14, аналогічно, не зроблено правового висновку щодо того, яким є ефективний, належний спосіб захисту прав спадкоємців на майно, яке перебуває в стані реконструкції.
щодо посилання представника скаржників на відсутність висновку Верховного Суду у подібних правовідносинах щодо застосування статей 57, 60, 65 СК України у поєднанні зі статтями 1216, 1218 ЦК України, незрозумілим і некоректним є формулювання самого питання, оскільки, наприклад, у цій справі договір купівлі-продажу майна очевидно не укладається на підставі договору про заміну сторони у попередньому договорі купівлі-продажу. Верховний Суд неодноразово висловлював свою правову позицію з правової кваліфікації договору купівлі-продажу.

Рух справи

Ухвалою Верховного Суду від 01 грудня 2025 року відкрито касаційне провадження у справі.

03 лютого 2026 року справа передана судді-доповідачу Крат В. І.

Ухвалою Верховного Суду від 25 лютого 2026 року справу призначено до судового розгляду.

Межі та підстави касаційного перегляду

Переглядаючи у касаційному порядку судові рішення, суд касаційної інстанції в межах доводів та вимог касаційної скарги, які стали підставою для відкриття касаційного провадження, перевіряє правильність застосування судом першої або апеляційної інстанції норм матеріального чи процесуального права і не може встановлювати або (та) вважати доведеними обставини, що не були встановлені в рішенні чи відкинуті ним, вирішувати питання про достовірність або недостовірність того чи іншого доказу, про перевагу одних доказів над іншими (частина перша статті 400 ЦПК України). 

В ухвалі про відкриття касаційного провадження зазначаються підстава (підстави) відкриття касаційного провадження (частина восьма статті 394 ЦПК України).

В ухвалі Верховного Суду від 01 грудня 2025 року зазначено, що наведені у касаційній скарзі доводи містять підстави, передбачені частиною другою статті 389 ЦПК України для відкриття касаційного провадження: суд апеляційної інстанції в оскарженій постанові застосував норму права без урахування висновку щодо застосування норми права у подібних правовідносинах, викладеного у постановах Верховного Суду: від 03 червня 2024 року у справі № 712/3590/22; від 11 вересня 2018 року у справі № 910/7320/17; від 16 червня 2021 року у справі № 570/997/19; від 19 жовтня 2022 року у справі № 910/14224/20; від 15 липня 2020 року у справі № 464/12197/14; відсутній висновок Верховного Суду щодо питання застосування норми права у подібних правовідносинах; судове рішення оскаржується з підстав, передбачених частинами першою, третьою статті 411 цього Кодексу.

Аналіз касаційної скарги свідчить, що:
судові рішення оскаржуються в частині відмови у задоволенні первісного позову ОСОБА_1 , ОСОБА_2 про визнання за позивачами права власності по 1/8 частині за кожним на квартиру АДРЕСА_3 та задоволення зустрічного позову про визнання №70 на АДРЕСА_7 особистою власністю;
постанова апеляційного суду оскаржуються в частині скасування рішення суду першої інстанції про визнання права на спадкове майно після смерті батька: по 1/8 частині за кожним незавершеного будівництвом об`єкта нерухомого майна (готовність 100%) - квартири АДРЕСА_5 загальною площею 147,4 кв. м житловою площею 83, 2 кв. м, до якої належать тераса «а», гараж «Г», навіс «г», замощення «І», огорожа №1, ворота № 2;
постанова апеляційного суду оскаржується в частині скасування рішення суду першої інстанції про визнання за ОСОБА_1 та ОСОБА_2  права на спадкове майно після смерті батька по 1/8 частині за кожним земельної ділянки площею 0,0474 га, кадастровий номер 5610100000:01:039:0291;
постанова апеляційного суду оскаржується в частині стягнення з ОСОБА_1 на користь ОСОБА_3 1/4 частини витрати на лікування спадкодавця ОСОБА_7 в сумі 39 400,63 грн та 1/4 частини витрат на поховання (встановлення пам`ятника) у сумі 5 062,50 грн; стягнення з ОСОБА_2 на користь ОСОБА_3 1/4 частини витрати на лікування спадкодавця ОСОБА_7 в сумі 39 400,63 грн та 1/4 частини витрат на поховання (встановлення пам`ятника) у сумі 5 062,50 грн.
В іншій частині судові рішення не оскаржуються, а тому касаційним судом не переглядаються.

Фактичні обставини

ІНФОРМАЦІЯ_1 помер ОСОБА_7 .

З 23 листопада 2007 року ОСОБА_7 перебував у зареєстрованому шлюбі з ОСОБА_3 .

Згідно з довідкою від 29 листопада 2021 року, виданою приватним нотаріусом Рівненського міського нотаріального округу Сохацькою О. В., ОСОБА_1 є спадкоємцем, який прийняв спадщину після смерті ОСОБА_7 , який померлого ІНФОРМАЦІЯ_1 .

Відповідно до довідки від 29 листопада 2021 рок,у виданою приватним нотаріусом Рівненського міського нотаріального округу Сохацькою О. В., ОСОБА_2 є спадкоємцем, яка прийняла спадщину після смерті ОСОБА_7 , померлого ІНФОРМАЦІЯ_1 .

Згідно копії свідоцтва про право на спадщину за законом 21 березня 2022 року ОСОБА_3 (дружині ОСОБА_7 ,), неповнолітній ОСОБА_4 (дочці ОСОБА_7 ), ОСОБА_1 (сину ОСОБА_7 ) та ОСОБА_2 (дочці ОСОБА_7 ) видано свідоцтво про право на спадщину на грошові кошти, які знаходились на рахунках ОСОБА_7 у АТ «Державний експортно-імпортний банк України», АТ «ПУМБ», та АТ КБ «Приватбанк».

Листом №32/02-14 від 21 березня 2022 року приватний нотаріус Рівненського міського нотаріального округу Рівненської області Сохацька О. В. повідомила ОСОБА_2 та ОСОБА_1 про неможливість видачі свідоцтв на інше майно спадкодавця і роз`яснила процедуру вирішення питання в судовому порядку.

Відповідно до договору купівлі-продажу від 25 серпня 2012 року, реєстр. № 1512, укладеного між ОСОБА_7 , який діяв від свого імені та від імені малолітнього сина ОСОБА_11 , як продавці, та ОСОБА_13 (покупець), продавці відчужили житловий будинок за адресою: АДРЕСА_6 за ціною продажу 404 347,00 грн. 

Відповідно до договору купівлі-продажу від 25 серпня 2012 року, укладеного між ОСОБА_7 , який діяв від свого імені та від імені малолітнього сина ОСОБА_11 , як продавці, та ОСОБА_13 (покупець), продавці відчужили земельну ділянку на якій розміщений житловий будинок площею 0,0875 га кадастровий номер 5624681500:03:017:0502 за ціною 141 968,00 грн. 

При посвідченні вказаних договорів купівлі-продажу 25 серпня 2012 року ОСОБА_3 давала свою згоду на продаж житлового будинку та земельної ділянки в с. Великий Житин Рівненського району та на укладення договору купівлі-продажу житлового будинку з надвірними будівлями. А ОСОБА_7 подав нотаріусу власноруч написану заяву та документи про те, що житловий будинок на АДРЕСА_6 . Житин отриманий ним та його сином ОСОБА_11 у спадок після смерті ОСОБА_12 , померлої ІНФОРМАЦІЯ_3 .

01 листопада 2012 року на підставі Договору купівлі-продажу р. № 3480 ОСОБА_7 , який діяв в своїх інтересах та інтересах малолітнього сина ОСОБА_15 згідно розпорядження голови Рівненської районної державної адміністрації № 695 від 20 серпня 2012 року та за згодою дружини ОСОБА_7 набули у власність у рівних частках кожний земельну ділянку площею 0,0474 га, розташовану за адресою: АДРЕСА_1 , кадастровий номер земельної ділянки 5610100000:01:039:0291 за ціною продажу - ринковою вартістю 141 968,00 грн.

01 листопада 2012 року на підставі Договору купівлі-продажу р. № 3477 ОСОБА_7 який діяв в своїх інтересах та інтересах малолітнього сина ОСОБА_15 згідно розпорядження голови Рівненської районної державної адміністрації № 665 від 14 серпня 2012 року та за згодою дружини ОСОБА_7 набули у спільну часткову власність квартиру АДРЕСА_5 , яка складається із трьох жилих кімнат, жила площа становить 33,3 кв. м, загальна площа становить 60,7 кв. м поверх перший, до зазначеної квартири належить гараж «Б 1», огорожа № 1, ворота з хвірткою № 1. Проводиться реконструкція квартири з розширенням згідно розпорядження голови міста Рівне № 776-р від 04 квітня 2002 року (п. п. 2, 8 Договору) Продаж квартири вчиняється за договором сторін за її ринковою вартістю 123 876 грн (п. 5 Договору). Покупці - ОСОБА_7 , ОСОБА_11 набувають право спільної часткової власності на квартиру АДРЕСА_5 в рівних частинах кожному (пункт. 1.9 Договору).

У пункті 8 Договору купівлі-продажу квартири по АДРЕСА_1 від 01 листопада 2012 року реєстраційний номер 3477 зазначено: цей договір укладається за згодою дружини ОСОБА_3 за її письмовою заявою. В пункті 1.6 Договору купівлі-продажу земельної ділянки по АДРЕСА_1 від 01 листопада 2012 року реєстраційний номер 3480 зазначено, що ця земельна ділянка придбавається ОСОБА_7 за згодою його дружини, що підтверджується її заявою. Умови договорів від 01 листопада 2012 року купівлі-продажу квартири та земельної ділянки вказують, що майно придбане за згодою дружини покупця, і не містять інформації щодо використання особистих коштів ОСОБА_7 на придбання цієї нерухомості

ІНФОРМАЦІЯ_4 помер ОСОБА_11 . 

18 липня 2016 року ОСОБА_3 на підставі Свідоцтва про право на спадщину за законом р. № 254 успадкувала право на 1/2 частину земельної ділянки 5610100000:01:039:0291 та на підставі Свідоцтва про право на спадщину за законом р. № 253 право на 1/2 частку квартири АДРЕСА_5 загальною площею 60,7 кв. м житловою площею 33,3 кв. м після смерті ОСОБА_11 .

Дозвіл на виконання будівельних робіт (а. с. 64 т. 3) по реконструкції спірної квартири АДРЕСА_8 був виданий попередньому власнику ОСОБА_14 на підставі проектної документації, затвердженої та зареєстрованої за № 72 від 08 квітня 2002 року. 

За заявою ОСОБА_7 від 06 грудня 2012 року Управлінням містобудування та архітектури виконавчого комітету Рівненської міської ради був виданий Будівельний паспорт на право реконструкції квартири по АДРЕСА_1 виданий ОСОБА_7 .

Відповідно до Технічного паспорту на квартиру АДРЕСА_5 , виготовленого Комунальним підприємством «Рівненське обласне бюро технічної інвентаризації» Рівненської обласної ради, має такі характеристики: загальна площа квартири 147,4 кв. м житлова площа 83, 2 кв. м, до квартири належать тераса «а», Гараж «Г», навіс «г», замощення «І», огорожа №1, ворота №2. 

Ухвалою суду першої інстанції від 18 жовтня 2022 року призначено у справі судову будівельно-технічну експертизу, провадження на час проведення експертизи зупинено.

Згідно із Висновком експерта № 230213/1_ЮШ судової оціночно-будівельної, будівельно-технічної та земельно-технічної експертизи від 25 квітня 2024 року відсоток готовності незавершеного будівництва - нерухомого майна за адресою АДРЕСА_1 - 100 %.

20 серпня 2019 між ТОВ «Агенція нерухомості «Грінвіль парк Львів» (сторона-1) та ОСОБА_5 (сторона-2), було укладено Попередній договір № 70/2, згідно з пунктом 1 якого Сторони зобов`язуються у строк до 31 березня 2021 року укласти Договір («Основний договір»), за яким Сторона-1 забезпечить передачу, а Сторона-2 набуде за плату (згідно умов цього Договору та Основного договору) право власності на квартиру, проектний номер АДРЕСА_4 .

Відповідно до пункту 2 Попереднього договору, Сторони домовились, що Вартість продажу Квартири за Основним Договором складає 957 884 грн, що є еквівалентом 38 048 до. США без податку на додану вартість (далі - «Вартість продажу»), виходячи з офіційного курсу гривні щодо долару США, встановленого Національним банком України, відповідної дати (дати оплати, дата розрахунку заборгованості тощо) за Попереднім Договором та/або Основним Договором. Сторони домовились, що остаточна Вартість продажу (з урахування абз. 5 ст. 1 цього Договору) буде визначатись на момент укладення Основного Договору, виходячи з фактичної площі Квартири згідно з даними технічного паспорту, за ціною за 1 (один) квадратний метр площі Квартири в національній грошовій одиниці України - гривні, що є еквівалентною: 820 доларів США, без податку на додану вартість.

22 лютого 2021 року між ТОВ «Агенція нерухомості «Грінвіль парк Львів» (Сторона 1), ОСОБА_5 (Сторона 2) та ОСОБА_3 (Новий покупець) було укладено Договір про заміну сторони у попередньому договорі № 70/2 від 20 серпня 2019 року. Відповідно до пункту 1 Договору Первісний покупець уступає (передає), а Новий покупець набуває всіх прав та приймає на себе виконання всіх зобов`язань Покупця (Сторони 2) за Попереднім Договором № 70/2 від 20 серпня 2019 року, з усіма змінами та доповненнями укладеним між Первісним покупцем та Продавцем, з моменту набрання чинності цього Договору. Згідно з пунктом 3 Договору усі кошти, сплачені Первісним Покупцем на рахунки Продавця за Попереднім Договором № 70/2 від 20 серпня 2019 року, поверненню не підлягають, враховуватимуться Продавцем в рахунок зобов`язань Нового покупця. Відповідно до пункту 4 Договору Сторони погоджуються, що взаємні зобов`язання Первісного Покупця та Нового Покупця, які виникають (можуть виникати) з факту укладення цього Договору, будуть врегульовані ними на власний розсуд. Сторони підтверджують, що повна вартість об`єкта купівлі-продажу в національній валюті України (гривні) становить 1 005 394 грн (абз. 3 пункту 6).

Станом на дату укладення Договору про заміну сторони у попередньому договорі № 70/2 від 20 серпня 2019 року, а саме станом на 22 лютого 2021 року, ОСОБА_5 було сплачено повну вартість квартири, а саме 1 005 394 грн. Вказане підтверджується, зокрема, квитанціями від 10 листопада 2019 року на суму 93 285 грн, від 10 лютого 2020 року на суму 93 242 грн, від 10 квітня 2020 року на суму 103 590 грн, від 12 липня 2020 року на суму 102 375 грн, від 12 жовтня 2020 року на суму 107 903 грн, від 11 грудня 2020 року на суму 106 830 грн, від 17 лютого 2021 року на суму 105 812 грн, від 22 лютого 2021 року на суму 5 002 грн.

Листом ТОВ «Агенція нерухомості «Грінвіль парк Львів» за вих. № 19/05/2022 від 19 травня 2022 року підтверджується, що від імені ОСОБА_5 на користь ТОВ «Агенція нерухомості «Грінвіль парк Львів» на підставі попереднього договору № 70/2 від 20 серпня 2019 року станом на 22 лютого 2021 року було сплачено суму, що становить еквівалент 38 050 дол. США.

18 червня 2021 року між ТОВ «Агенція нерухомості «Грінвіль парк Львів» (Сторона 1) та ОСОБА_3 , укладено Договір про зарахування зустрічних вимог, відповідно до пункту 2 якого на виконання Попереднього договору та додатків до нього Сторона 2 фактично сплатила, з урахуванням еквіваленту в доларах США, забезпечувальних платіж в сумі 984 750 грн. Згідно з пунктом 4 Договору Сторони дійшли до взаємною згоди про те, що з моменту підписання даного Договору обов`язок Сторони 2 по сплаті в 984 750 грн в якості оплати вартості (часткової вартості) об`єкта купівлі-продажу є виконаним в повному обсязі. Сторони дійшли до взаємної згоди що кошти 984 750 грн, отримані Стороною 1 як забезпечувального платежу, підлягають зарахуванню в якості оплати вартості (часткової вартості) об`єкта купівлі-продажу.

18 червня 2021 року між ТОВ «Агенція нерухомості «Грінвіль парк Львів» (Продавець) та ОСОБА_3 (Покупець), укладено Договір купівлі-продажу квартири, який було посвідчено приватним нотаріусом Львівського нотаріального округу Львівської області Новосад О. П., р. № 1702. Згідно з пунктом 1.1 Договору купівлі-продажу квартири за цим Договором Продавець передає у власність Покупця квартиру АДРЕСА_3 , а Покупець приймає у власність квартиру і сплачує за неї обговорену грошову суму відповідно до пункту 2.1 цього Договору. Відповідно до пункту 2.1 Договору за погодженням Сторін продаж вчинено за ціну 984 750,00 грн. Розрахунок проведено до підписання цього Договору шляхом перерахування Покупцем коштів, зазначених в п. 2.1 цього Договору, на рахунок Продавця (пункт 2.2).

Позиція Верховного Суду

Щодо квартири АДРЕСА_3 та земельної ділянки площею 0,0474 га, кадастровий номер 5610100000:01:039:0291

Тлумачення пункту 1 частини другої статті 16 ЦК України свідчить, що по своїй суті такий спосіб захисту як визнання права може застосовуватися тільки тоді, коли суб`єктивне цивільне право виникло і якщо це право порушується (оспорюється або не визнається) іншою особою (див., зокрема, постанову Верховного Суду у складі колегії суддів Другої судової палати Касаційного цивільного суду від 21 вересня 2022 року в справі № 127/23627/20 (провадження № 61-17025св21), постанову Верховного Суду у складі Об`єднаної палати Касаційного цивільного суду від 05 грудня 2022 року в справі № 233/4580/20 (провадження № 61-12524сво21)).

Такий спосіб захисту як визнання права може застосовуватися для захисту (невизнання чи оспорювання) різноманітних приватних прав (зобов`язальних, речових, виключних, спадкових, права на частку в спільній частковій власності і т. д.) (див., зокрема, постанову Верховного Суду у складі Об`єднаної палати Касаційного цивільного суду від 19 лютого 2024 року у справі № 567/3/22 (провадження № 61-5252сво23)).

Поділ майна подружжя, що перебуває у їхній спільній сумісній власності, є підставою для набуття особистої приватної власності кожним із подружжя. Встановивши, що об`єкт поділу належить сторонам на праві спільної сумісної власності та вирішивши надалі питання про такий поділ, власність сторін спору на цей об`єкт стає спільною частковою (див., зокрема, постанову Верховного Суду в складі колегії суддів Другої судової палати Касаційного цивільного суду від 06 червня 2024 року в справі № 755/4429/22 (провадження № 61-17782св23)).

Законом встановлено презумпцію спільності права власності подружжя на майно, яке набуте ними в період шлюбу. Ця презумпція може бути спростована, й один із подружжя може оспорювати поширення правового режиму спільного сумісного майна на певний об`єкт, у тому числі в судовому порядку. Тягар доказування обставин, необхідних для спростування презумпції, покладається на того з подружжя, який її спростовує (див., зокрема, постанову Великої Палати Верховного Суду від 11 жовтня 2023 року у справі № 756/8056/19 (провадження № 14-94цс21)).

Тлумачення статті 61 СК України свідчить, що спільною сумісною власністю подружжя, що підлягає поділу, можуть бути будь-які види майна чи майнових прав, за винятком тих, які згідно із законом не можуть їм належати (виключені з цивільного обороту), незалежно від того, на ім`я кого з подружжя вони були набуті чи оформлені (див. зокрема, постанову Верховного Суду у складі колегії суддів Другої судової палати Касаційного цивільного суду від 05 січня 2024 року у справі № 755/12204/18 (провадження № 61-2401св21)).

Позов про визнання права на частку в праві спільної часткової власності не є вимогою про поділ майна в натурі. Тому при визнанні права на частку не здійснюється вказівка які саме об`єкти в натурі відповідають частці в праві спільної часткової власності (див. постанову Верховного Суду в складі колегії суддів Другої судової палати Касаційного цивільного суду від 16 вересня 2020 року у справі № 344/5437/17 (провадження № 61-124св20)).

Правочином є дія особи, спрямована на набуття, зміну або припинення цивільних прав та обов`язків. Правочини можуть бути односторонніми та дво- чи багатосторонніми (договори). Одностороннім правочином є дія однієї сторони, яка може бути представлена однією або кількома особами (частина перша, друга та третя статті 202 ЦК України).

Правочин є найбільш поширеним юридичним фактом, за допомогою якого набуваються, змінюються, або припиняються права та обов`язки учасників цивільних правовідносин. До односторонніх правочинів, зокрема, відноситься: видача довіреності, відмова від права власності, складання заповіту, публічна обіцянка винагороди, прийняття спадщини, згода іншого співвласника на розпорядження спільним майном, одностороння відмова від договору. При вчиненні одностороннього правочину воля виражається (виходить) від однієї сторони. Між цим така сторона може бути представлена декількома особами, прикладом чого може виступати видання довіреності двома та більше особами, спільний заповіт подружжя та ін. Аналіз розуміння як правочину, так і одностороннього правочину свідчить, що односторонні правочини: є вольовими діями суб`єкта; вчиняються суб`єктами для здійснення своїх цивільних прав і виконання обов`язків; спрямовані на настання правових наслідків (набуття, зміну або припинення цивільних прав та обов`язків).

Залежно від сприйняття волі сторони одностороннього правочину такі правочини поділяються на:
суто односторонні - не адресовані нікому та без потреби в прийнятті їх іншою (іншими) особою. До них, зокрема, належить відмова від права власності, відмова від спадщини, прийняття спадщини;
такі, що розраховані на їх сприйняття іншими особами, до яких можливо віднести, зокрема, оголошення конкурсу, публічну обіцянку винагороди, відмову від спадщини на користь іншої особи, видачу довіреності, видачу векселя, розміщення цінних паперів, односторонню відмову від договору, згода іншого співвласника на розпорядження спільним майном (див., зокрема, постанову Верховного Суду у складі колегії суддів Другої судової палати Касаційного цивільного суду від 24 листопада 2021 року в справі № 357/15284/18 (провадження № 61-13518св21)).

Згода - одностороннє волевиявлення суб`єкта права. Вчинення згоди - односторонній правочин, оскільки особа тим самим реалізує своє право та робить це можливим для інших осіб здійснити своє право. Згода може бути: (а) передумовою для встановлення правовідносин між особою, яка надала цю згоду, та адресатом згоди або між останнім та іншими особами; (б) юридичним фактом у вже існуючих правовідносинах, що дозволяє або обумовлює ті чи інші етапи їх існування; (в) дією, спрямованою на припинення правовідносин.

Згода іншого з подружжя має значення на стадії укладення договору та є необхідним юридичним фактом для укладення відповідного договору. Відсутність згоди іншого з подружжя може мати наслідком, зокрема, визнання договору недійсним у разі недобросовісності контрагента іншого з подружжя. Суб`єкт, який надає згоду на укладення договору іншим з подружжя, не стає стороною договору. Сторона договору (інший з подружжя) представляє у відносинах з третьою особою права та інтереси того з подружжя, який надав згоду.

Наявність згоди одного з подружжя на укладення другим з подружжя договору щодо розпорядження спільним майном наділяє його необхідним обсягом повноважень на вчинення такого правочину (див. постанову Великої Палати Верховного Суду від 29 червня 2021 року у справі № 916/2813/18 (провадження № 12-71гс20)).

У статті 65 СК України передбачено, зокрема, що дружина, чоловік розпоряджаються майном, що є об`єктом права спільної сумісної власності подружжя, за взаємною згодою. При укладенні договорів одним із подружжя вважається, що він діє за згодою другого з подружжя. Дружина, чоловік має право на звернення до суду з позовом про визнання договору недійсним як такого, що укладений другим із подружжя без її, його згоди, якщо цей договір виходить за межі дрібного побутового. Для укладення одним із подружжя договорів, які потребують нотаріального посвідчення і (або) державної реєстрації, а також договорів стосовно цінного майна, згода другого з подружжя має бути подана письмово. Згода на укладення договору, який потребує нотаріального посвідчення і (або) державної реєстрації, має бути нотаріально засвідчена. Договір, укладений одним із подружжя в інтересах сім`ї, створює обов`язки для другого з подружжя, якщо майно, одержане за договором, використане в інтересах сім`ї.

Однією з підстав виникнення зобов`язання є договір (пункт 1 частини другої статті 11 ЦК України).

Договір як універсальний регулятор приватних відносин, покликаний забезпечити їх регулювання та має бути направлений на встановлення, зміну або припинення приватних прав та обов`язків. За допомогою такого універсального регулятора приватних відносин як договір його сторони можуть регулювати, зокрема, вчинення між сторонами односторонніх правочинів, підстави для односторонньої відмови і коли ці правочини породжують відповідні правові наслідки щодо розірвання договору (див. подібний висновок в постанові Верховного Суду у складі колегії суддів Другої судової палати Касаційного цивільного суду від 22 лютого 2023 року в справі № 465/5980/17 (провадження № 61-1178св20)).

Для приватного права апріорі притаманна диспозитивність, яка проявляється, зокрема, в тому, що особа, з урахуванням принципу свободи правочину, сама вирішує вчиняти чи не вчиняти певний правочин (див. постанову Верховного Суду у складі колегії суддів Другої судової палати Касаційного цивільного суду від 06 липня 2022 року в справі № 303/2983/19 (провадження № 61-4745св21)).

По своїй суті згода одного з співвласників щодо розпорядження спільним сумісним майном є одностороннім правочином. При вчиненні такого правочину воля виражається (виходить) від однієї сторони. Законодавець не передбачив вимог щодо моменту вчинення такого правочину (до чи після розпорядження). Звісно, логічним є те, що, зазвичай, вчинення такого правочину передує розпорядженню спільним сумісним майном. Проте приватне законодавство не містить заборони на вчинення згоди одного з співвласників щодо розпорядження спільним сумісним майном і після розпорядження спільним сумісним майном.

Касаційний суд неодноразово звертав увагу на те, що по своїй сутності згода є одностороннім правочином (див., наприклад, постанови Верховного Суду від: 23 червня 2021 року у справі № 537/3100/17; 10 листопада 2021 року в справі № 756/2312/18; 24 листопада 2021 року в справі № 357/15284/18; 26 січня 2022 року в справі № 754/5554/16-ц; 06 липня 2022 року в справі № 303/2983/19).

Об`єднана палата Касаційного цивільного суду вже вказувала, що:
згода іншого з подружжя (співвласника) на розпорядження майном, що є об`єктом права спільної сумісної власності подружжя поширюється на як на випадки відчуження майна, що є об`єктом права спільної сумісної власності подружжя, так і на випадки набуття майна подружжям у право спільної сумісної власності. 
надання згоди іншим з подружжя на набуття майна подружжям (стороною договору) свідчить про набуття майна подружжям у право спільної сумісної власності, оскільки у такому випадку відбувається розпорядження коштами, які належать подружжю на праві спільної сумісної власності;
не виключається вчинення усного договору між подружжям про набуття майна в спільну сумісну власність, зовнішнім вираженням якого є згода одного з подружжя на розпоряджаються майном (коштами) на набуття майна в спільну сумісну власність. Така згода може бути зафіксована безпосередньо у договорі про набуття майна, вчиненим іншим з подружжя;
наявність письмової згоди одного з подружжя на укладення іншим із подружжя договору купівлі-продажу майна, зафіксованої у такому договорі, свідчить про придбання майна за спільні кошти у спільну сумісну власність, оскільки згода іншого подружжя на набуття майна підтверджує придбання такого майна за спільні кошти подружжя. У разі, якщо інший з подружжя надав згоду на розпорядження майном (коштами) для набуття майна в спільну сумісну власність і така згода зафіксована безпосередньо у договорі купівлі-продажу майна, який вчинено іншим з подружжя, то суд не може своїм рішенням підміняти домовленість подружжя про набуття майна в спільну сумісну власність (див. постанову Верховного Суду у складі Об`єднаної палати Касаційного цивільного суду від 03 червня 2024 року у справі № 712/3590/22 (провадження № 61-14297сво23)).

Касаційний суд вже зазначав, що:
частка в праві спільної часткової власності, що належить кожному з співвласників, виступає не як частина речі й не як право на частину речі, а як частина права на всю річ як єдине ціле. Тобто право спільної часткової власності поширюється на все спільне майно, а частка в праві спільної часткової власності не стосується частки майна. Позов про визнання права на частку в праві спільної часткової власності не є вимогою про поділ майна в натурі. Тому при визнанні права на частку не здійснюється вказівка які саме об`єкти в натурі відповідають частці в праві спільної часткової власності (див. постанову Верховного Суду в складі колегії суддів Другої судової палати Касаційного цивільного суду від 16 вересня 2020 року в справі № 344/5437/17 (провадження № 61-124св20));
якщо спадкодавець склав заповіт і в ньому не зазначив частки спадкоємців, вони вважаються рівними. Навпаки, якщо заповідач розподілив спадщину між спадкоємцями в нерівних частках, то кожний має право саме на ту частку, яку вказав спадкодавець. За відсутності заповіту частки кожного спадкоємця в спадщині визнаються рівними. Відступ від цього принципу можливий за домовленістю спадкоємців між собою (стаття 1267 ЦК України). Спадщина належить спадкоємцям, які прийняли її на праві спільної часткової власності (частина четверта статті 355 ЦК України), а тому при її поділі застосовуються правила передбачені в главі 26 ЦК України, які регулюють відносини спільної часткової власності. Якщо згоди про поділ спадщини досягти не вдалося, то поділ провадиться в судовому порядку відповідно до часток, які належать кожному із спадкоємців за законом або за заповітом. Вирішення судового спору щодо поділу спадкового майна не залежить від отримання спадкоємцями свідоцтва про право на спадщину (див.: постанову Верховного Суду в складі колегії суддів Другої судової палати Касаційного цивільного суду від 22 січня 2020 року в справі № 243/6275/16-ц (провадження № 61-42813св18)).

Постанова суду апеляційної інстанції складається з, зокрема, мотивувальної частини із зазначенням: мотивів прийняття або відхилення кожного аргументу, викладеного учасниками справи в апеляційній скарзі та відзиві на апеляційну скаргу (підпункт в пункту 3 частини першої статті 382 ЦПК України).

Касаційний суд зауважує, що законодавець імперативно визначив необхідність здійснювати відхилення доводу (аргументу) апеляційної скарги чи відзиву, з яким апеляційний суд не погоджується. При цьому не має значення, чи стосується такий довід (аргумент) судового рішення по суті, чи тільки процесуального питання (див., зокрема, постановуВерховного Суду в складі колегії суддів Другої судової палати Касаційного цивільного суду від 10 січня 2024 року в справі № 501/1672/22 (провадження № 61-16084св23), постановуВерховного Суду в складі колегії суддів Другої судової палати Касаційного цивільного суду від 17 січня 2024 року в справі № 441/1159/21 (провадження № 61-14938св23)).

У справі, що переглядається:
при скасуванні рішення суду першої інстанції в частині визнання права на 1/8 частки в праві спільної власності на спірну земельну ділянку та ухвалення нового рішення про визнання за первісними позивачами права на 1/16 частки в праві спільної власності на спірну земельну ділянку апеляційний суд вважав, що умови договору від 01 листопада 2012 року купівлі-продажу земельної ділянки вказують, що майно придбане за згодою дружини покупця, а тому 1/2 частки в праві спільної власності на земельну ділянку набута ОСОБА_7 за спільні сумісні кошти подружжя, і спадщина відкрилась на 1/4 частку в праві на земельну ділянку за адресою: АДРЕСА_1 ;
апеляційний суд встановив, що в пункті 1.6 Договору купівлі-продажу земельної ділянки по АДРЕСА_1 від 01 листопада 2012 року реєстраційний номер 3480 зазначено, що ця земельна ділянка придбавається ОСОБА_7 за згодою його дружини, що підтверджується її заявою. Умови договору від 01 листопада 2012 року купівлі-продажу земельної ділянки вказують, що майно придбане за згодою дружини покупця, і не містять інформації щодо використання особистих коштів ОСОБА_7 на придбання цієї нерухомості. Зазначене дає підстави для висновку, що 1/2 земельної ділянки по АДРЕСА_1 придбана ОСОБА_7 за спільні сумісні кошти подружжя. ОСОБА_11 , помер ІНФОРМАЦІЯ_4 , належну йому 1/2 частину будинку та земельної ділянки за адресою: АДРЕСА_1 18 липня 2016 року успадкувала мати - ОСОБА_3 , що підтверджується Свідоцтвами про право на спадщину за законом реєстр. №254, реєстр. № 253. Тобто, після смерті ОСОБА_7 спадщина відкрилась на 1/4 частку в праві на земельну ділянку за адресою: АДРЕСА_1 . Спадкоємцями першої черги після смерті ОСОБА_7 є ОСОБА_1 , ОСОБА_2 , ОСОБА_3 , ОСОБА_4 . За таких обставин, апеляційний суд правильно врахував, що наявність письмової згоди одного з подружжя на укладення іншим із подружжя договору купівлі-продажу майна, зафіксованої у такому договорі, свідчить про придбання майна за спільні кошти у спільну сумісну власність. Тому апеляційний суд зробив обґрунтований висновок про визнання за первісними позивачами права на 1/16 частки в праві спільної власності на спірну земельну ділянку. Крім цього, касаційний суд зауважує, що відповідні доводи касаційної скарги суперечать доводам касаційної скарги в частині вимог касаційної скарги про скасування судових рішень в частині відмови у задоволенні первісного позову про визнання за позивачами права на 1/8 частку в праві спільної власності на квартиру АДРЕСА_3 та в частині задоволення зустрічного позову про визнання права особистої приватної власності на цю квартиру за ОСОБА_3 , оскільки в цій частині особи, які подали касаційну скаргу вважають, що слід застосовувати висновки щодо згоди, зроблені в постанові Верховного Суду у складі Об`єднаної палати Касаційного цивільного суду від 03 червня 2024 року у справі № 712/3590/22 (провадження № 61-14297сво23). Інші доводи в цій частині касаційної скарги зводяться до переоцінки доказів у справі, що знаходиться поза межами повноважень касаційного суду;
апеляційний суд при ухвалення нового рішення про визнання за первісними позивачами права на 1/16 частки в праві спільної власності на спірну земельну ділянку не врахував, що оскільки спільною частковою власністю є власність двох чи більше осіб із визначенням часток кожного з них у праві власності, то суд визнає саме право на частку (а не на частину) у праві спільної часткової власності на спірний об`єкт. Тому постанову апеляційного суду в цій частині належить змінити: виклавши її мотивувальну частину у редакції цієї постанови та виклавши абзац дев`ятий резолютивної частини постанови апеляційного суду у такій редакції: «Визнати за ОСОБА_1 в порядку спадкування за законом після смерті батька, ОСОБА_7 , який помер ІНФОРМАЦІЯ_1 , право на частку в розмірі 1/16 у праві спільної часткової власності на земельну ділянку у АДРЕСА_2 , площею 0,0474 га, кадастровий номер 5610100000:01:039:0291, з цільовим призначенням - для будівництва і обслуговування житлового будинку, господарських будівель і споруд (присадибна ділянка). Визнати за ОСОБА_2 в порядку спадкування за законом після смерті батька, ОСОБА_7 , який помер ІНФОРМАЦІЯ_1 , право на частку в розмірі 1/16 у праві спільної часткової власності на земельну ділянку у АДРЕСА_2 , площею 0,0474 га, кадастровий номер 5610100000:01:039:0291, з цільовим призначенням - для будівництва і обслуговування житлового будинку, господарських будівель і споруд (присадибна ділянка)»;
натомість при залишенні без змін рішення суду першої інстанції в частині відмови у задоволенні первісного позову ОСОБА_1 , ОСОБА_2 про визнання за позивачами права на 1/8 частку в праві спільної власності на квартиру АДРЕСА_3 та задоволення зустрічного позову про визнання №70 на АДРЕСА_7 особистою власністю ОСОБА_3 , апеляційний суд вважав, що розрахунок за квартиру проведено ОСОБА_5 до переведення прав покупця на ОСОБА_3 , а в договорі від 22 лютого 2021 року між ТОВ «Агенція нерухомості «Грінвіль парк Львів», ОСОБА_5 та ОСОБА_3 про заміну сторони у попередньому договорі не передбачено, що заміна сторони покупця відбулась оплатно. Зазначеним підтверджено, що розрахунок за квартиру проведено ОСОБА_5 до переведення прав покупця на ОСОБА_3 . У Договорі від 22 лютого 2021 року між ТОВ «Агенція нерухомості «Грінвіль парк Львів», ОСОБА_5 та ОСОБА_3 про заміну сторони у попередньому договорі не передбачено, що заміна сторони покупця відбулась оплатно;
в апеляційній скарзі позивачі за первісним позовом посилалися на те, що суд всупереч вимогам статті 263 ЦПК України не врахував при постановленні рішення в оскаржуваній частині правову позицію Верховного Суду, викладену у постанові від 03 червня 2024 року в справі № 712/3590/22 (провадження 61-14297сво23), про те, що «наявність письмової згоди одного з подружжя на укладення іншим із подружжя договору купівлі-продажу майна, зафіксованої у такому договорі, свідчить про придбання майна за спільні кошти у спільну сумісну власність, оскільки згода іншого подружжя на набуття майна підтверджує придбання такого майна за спільні кошти подружжя». Так, у цій справі купівля спірної квартири на ім`я ОСОБА_3 здійснена за згодою її чоловіка - ОСОБА_7 , і відповідно до п. 3.5 Договору купівлі-продажу НОРВ 056860 від 18 червня 2021 року, посвідченого приватним нотаріусом Львівського міського нотаріального округу Новосад О.П. зазначено, що цей договір укладено за згодою іншого з подружжя,підпис на заяві якого 18 червня 2021 року посвідчено цим же нотаріусом (а. с. 20 зворот, том 5);
апеляційний суд в частині відмови у задоволенні первісного позову ОСОБА_1 , ОСОБА_2 про визнання за позивачами права на 1/8 частку в праві спільної власності на квартиру АДРЕСА_3 та задоволення зустрічного позову про визнання АДРЕСА_3 особистою власністю ОСОБА_3 , не врахував, що не виключається вчинення усного договору між подружжям про набуття майна в спільну сумісну власність, зовнішнім вираженням якого є згода одного з подружжя на розпоряджаються майном (коштами) на набуття майна в спільну сумісну власність. Така згода може бути зафіксована безпосередньо у договорі про набуття майна, вчиненим іншим з подружжя; наявність письмової згоди одного з подружжя на укладення іншим із подружжя договору купівлі-продажу майна, зафіксованої у такому договорі, свідчить про придбання майна за спільні кошти у спільну сумісну власність, оскільки згода іншого подружжя на набуття майна підтверджує придбання такого майна за спільні кошти подружжя. У разі, якщо інший з подружжя надав згоду на розпорядження майном (коштами) для набуття майна в спільну сумісну власність і така згода зафіксована безпосередньо у договорі купівлі-продажу майна, який вчинено іншим з подружжя, то суд не може своїм рішенням підміняти домовленість подружжя про набуття майна в спільну сумісну власність;
апеляційний суд не звернув уваги, що законодавець імперативно визначив необхідність здійснювати відхилення доводу (аргументу) апеляційної скарги чи відзиву, з яким апеляційний суд не погоджується. Втім апеляційний суд важливий і доречний аргумент апеляційної скарги не проаналізував, не з`ясував, чи існують підстави для застосування висновки щодо згоди, зроблених в постанові Верховного Суду у складі Об`єднаної палати Касаційного цивільного суду від 03 червня 2024 року у справі № 712/3590/22 (провадження № 61-14297сво23). При цьому по суті застосувавши підхід щодо згоди до інших об`єктів. Тому постанову апеляційного суду в частині залишення без змін рішення суду першої інстанції в частині відмови у задоволенні первісного позову ОСОБА_1 , ОСОБА_2 про визнання за позивачами права на 1/8 частку в праві спільної власності на квартиру АДРЕСА_3 та задоволення зустрічного позову про визнання АДРЕСА_3 особистою власністю ОСОБА_3 належить скасувати та в цій частині справу передати на новий розгляд до суду апеляційної інстанції.

Щодо об`єкта незавершеного будівництвом (готовність 100%) - квартири АДРЕСА_5 , загальною площею 147,4 кв. м

Для приватного права апріорі властивою є така засада, як розумність. Розумність характерна як для оцінки/врахування поведінки учасників цивільного обороту, тлумачення матеріальних приватно-правових норм, що здійснюється при вирішенні спорів, так і для тлумачення процесуальних норм (див., зокрема, постанову Верховного Суду у складі колегії суддів Другої судової палати Касаційного цивільного суду від 16 червня 2021 року у справі № 554/4741/19, постанову Верховного Суду у складі Об`єднаної палати Касаційного цивільного суду від 18 квітня 2022 року у справі № 520/1185/16-ц, постанову Великої Палати Верховного Суду від 08 лютого 2022 року у справі № 209/3085/20).

Кожна особа має право на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання. Кожна особа має право звернутися до суду за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу (частина перша статті 15, частина перша статті 16 ЦК України).

Порушення права пов`язане з позбавленням його суб`єкта можливості здійснити (реалізувати) своє приватне (цивільне) право повністю або частково. Для застосування того чи іншого способу захисту необхідно встановити, які ж приватні (цивільні) права (інтереси) позивача порушені, невизнані або оспорені відповідачем і за захистом яких приватних (цивільних) прав (інтересів) позивач звернувся до суду (див, зокрема, постанову Верховного Суду в складі Об`єднаної палати Касаційного цивільного суду від 19 лютого 2024 року у справі № 567/3/22 (провадження № 61-5252сво23), постанову Верховного Суду в складі Об`єднаної палати Касаційного цивільного суду від 02 лютого 2026 року в справі № 713/1153/23 (провадження № 61-17202сво23)).

Відсутність порушеного, невизнаного або оспореного відповідачем приватного (цивільного) права (інтересу) позивача є самостійною підставою для відмови в позові (див., зокрема, постанову Верховного Суду у складі колегії суддів Другої судової палати Касаційного цивільного суду від 15 березня 2023 року в справі № 753/8671/21 (провадження № 61-550св22), постанову Верховного Суду у складі Об`єднаної палати Касаційного цивільного суду від 18 вересня 2023 року у справі № 582/18/21 (провадження № 61-20968 сво 21), постанову Верховного Суду в складі Об`єднаної палати Касаційного цивільного суду від 02 лютого 2026 року в справі № 713/1153/23 (провадження № 61-17202сво23)).

Завданням цивільного судочинства є саме ефективний захист порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів. Такий захист можливий за умови, що права, свободи чи інтереси позивача власне порушені, а учасники використовують цивільне судочинство для такого захисту (див., зокрема, постанову Верховного Суду у складі Об`єднаної палати Касаційного цивільного суду від 05 вересня 2019 року в справі № 638/2304/17 (провадження № 61-2417сво19), постанову Верховного Суду в складі Об`єднаної палати Касаційного цивільного суду від 02 лютого 2026 року в справі № 713/1153/23 (провадження № 61-17202сво23)).

Спосіб захисту порушеного права повинен бути таким, що найефективніше захищає або відновляє порушене право позивача, тобто повинен бути належним. Належний спосіб захисту повинен гарантувати особі повне відновлення порушеного права та/або можливість отримання нею відповідного відшкодування (див. пункт 8.54 постанови Великої Палати Верховного Суду від 11 січня 2022 року в справі № 910/10784/16 (провадження № 12-30гс21), постанову Верховного Суду в складі Об`єднаної палати Касаційного цивільного суду від 02 лютого 2026 року в справі № 713/1153/23 (провадження № 61-17202сво23)).

Приватно-правовими нормами визначене обмежене коло підстав відмови у судовому захисті цивільного права та інтересу особи, зокрема, до них належать: необґрунтованість позовних вимог (встановлена судом відсутність порушеного права або охоронюваного законом інтересу позивача); зловживання матеріальними правами; обрання позивачем неналежного способу захисту його порушеного права/інтересу; сплив позовної давності (див., зокрема, постанову Верховного Суду в складі колегії суддів Другої судової палати Касаційного цивільного суду від 08 листопада 2023 року в справі № 761/42030/21 (провадження № 61-12101св23), постанову Верховного Суду в складі Об`єднаної палати Касаційного цивільного суду від 11 грудня 2023 року в справі № 607/20787/19 (провадження № 61-11625сво22), постанову Верховного Суду в складі Об`єднаної палати Касаційного цивільного суду від 02 лютого 2026 року в справі № 713/1153/23 (провадження № 61-17202сво23)).

У постанові Великої Палати Верховного Суду від 08 квітня 2026 року у справі № 607/10858/22 (провадження № 14-138цс24) вказано, що:
«181. Цей розділ містить висновки щодо застосування статті 331 ЦК України у подібних правовідносинах [правовідносинах щодо поділу майна подружжя, у яких об`єкт незавершеного будівництва не містить ознак самочинного спорудження].
182. Нерухомими речами треба визнавати як повністю завершені, так і не завершені будівництвом об`єкти, право власності на які зареєстроване у встановленому порядку. У свою чергу, будівельні матеріали, вироби та конструкції, що використовуються під час будівництва, є рухомими речами до моменту їх фізичного включення до конструкцій об`єкта будівництва, після чого такі матеріали, вироби та конструкції втрачають свою ідентичність.
183. Об`єктом незавершеного будівництва є річ особливого роду, щодо якої можливе існування цивільних прав і обов`язків, тобто може перебувати в цивільному обороті.
184. У випадку, коли об`єкт не має ознак самочинного будівництва, проте не вводиться в експлуатацію з вини одного з подружжя (співвласника-формального забудовника), то суд має право визнати за позивачем право на частку в об`єкті незавершеного будівництва, усунувши невизначеність у правовому режимі відповідної споруди.
185. Ступінь готовності спорудженого подружжям об`єкта незавершеного будівництва не є кваліфікуючою ознакою для ідентифікації відповідного об`єкта як оборотоздатного та не впливає на можливість застосування такого способу захисту порушеного права, як визнання за одним із подружжя (співвласником) права власності на його частку в спільному майні в порядку його поділу.
186. Судове рішення про визнання в порядку поділу права власності на частку в незавершеному будівництвом об`єкті не замінює процедуру введення об`єкта в експлуатацію. Цим рішенням закріплюється правовий режим цього майна як такого, що належить сторонам на праві спільної власності, та є підставою для проведення державної реєстрації речових прав саме на об`єкт незавершеного будівництва».

У постанові Великої Палати Верховного Суду від 08 квітня 2026 року у справі № 607/10858/22 (провадження № 14-138цс24) вказано, що:
«130. Тобто висновки про те, що в разі неможливості поділу незавершеного будівництвом будинку суд може визнати право за сторонами спору на будівельні матеріали і конструктивні елементи будинку, сформовані Великою Палатою Верховного Суду відповідно до конкретних обставин, встановлених у справі № 511/2303/19 обставин належності до складу спірного домоволодіння самочинно збудованих споруд.
131. Натомість у справі № 607/10858/22 обставину самочинного спорудження сторонами (без отримання необхідного дозволу або на земельній ділянці, не відведеній для цього) спірного житлового будинку суди не встановили.
138. З урахуванням викладеного наявні підстави для конкретизації сфери застосування правового висновку Великої Палати Верховного Суду, сформульованого у постанові від 12 квітня 2023 року у справі № 511/2303/19, та зазначення, що для застосування такого висновку недостатньо встановити, що об`єкт нерухомості, який є предмет спору, не введено в експлуатацію.
139. Необхідною кваліфікуючою ознакою є встановлення судом, що до складу відповідного об`єкта, про поділ якого заявлено вимогу, входять самочинно збудовані споруди (елементи), які відповідають ознакам, визначеним частиною першою статті 376 ЦК України.
140. По суті, висновок Великої Палати Верховного Суду в постанові від 12 квітня 2023 року у справі № 511/2303/19 необхідно читати так: «у разі неможливості поділу [яка обумовлюється входженням до складу відповідного об`єкта самочинно збудованих споруд] незакінченого будівництвом будинку суд може визнати право за сторонами спору на будівельні матеріали і конструктивні елементи будинку».
141. У тому ж разі, коли об`єкт не має ознак самочинного будівництва, проте не вводиться в експлуатацію з вини одного з подружжя (формального забудовника), то суд має право визнати за іншим з подружжя (співвласником) право на частку в об`єкті незавершеного будівництва, усунувши невизначеність у правовому режимі відповідної споруди.
142. З висновком Великої Палати Верховного Суду, викладеним у постанові від 12 квітня 2023 року у справі № 511/2303/19, про те, що з урахуванням конкретних обставин справи [зокрема, волі сторін] суд може залишити такий об`єкт одній зі сторін, а іншій присудити грошову компенсацію, суд погоджується».

У справі, що переглядається:
при відмові у задоволенні первісних позовних вимог ОСОБА_1 , ОСОБА_2 про визнання прав на об`єкт незавершеного будівництва апеляційний суд вважав, що Суд першої інстанції, визнавши право власності на спадкове майно - об`єкт незавершеного будівництва, вказав, що такі вимоги підлягають задоволенню, оскільки відповідно до Технічного паспорта на квартиру АДРЕСА_5 , виготовленого комунальним підприємством «Рівненське обласне бюро технічної інвентаризації» Рівненської обласної ради, квартира має такі характеристики: загальна площа квартири 147,4 кв. м, житлова площа 83,2 кв. м, до квартири належать тераса «а», гараж «Г», навіс «г», замощення «І», огорожа № 1, ворота №2. Ухвалюючи таке рішення, суд першої інстанції не врахував, що у Державному реєстрі речових прав на нерухоме майно такий об`єкт нерухомого майна не зареєстрований та судом не враховано положення статті 331 ЦК України;
апеляційний суд не врахував, що об`єктом незавершеного будівництва є річ особливого роду, щодо якої можливе існування цивільних прав і обов`язків, тобто може перебувати в цивільному обороті. У випадку, коли об`єкт не має ознак самочинного будівництва, проте не вводиться в експлуатацію з вини одного з подружжя (співвласника-формального забудовника), то суд має право визнати за позивачем право на частку в об`єкті незавершеного будівництва, усунувши невизначеність у правовому режимі відповідної споруди. Ступінь готовності спорудженого подружжям об`єкта незавершеного будівництва не є кваліфікуючою ознакою для ідентифікації відповідного об`єкта як оборотоздатного та не впливає на можливість застосування такого способу захисту порушеного права як визнання за одним із подружжя (співвласником) права власності на його частку в спільному майні в порядку його поділу. Цим рішенням закріплюється правовий режим цього майна як такого, що належить сторонам на праві спільної власності, та є підставою для проведення державної реєстрації речових прав саме на об`єкт незавершеного будівництва;
проте апеляційний суд не з`ясував, чи має спірний об`єкт незавершеного будівництва ознаки самочинного будівництва, а тому зробив передчасний висновок про скасування рішення суду в частині визнання прав за первісними позивачами на частки в праві спільної власності на спірний об`єкт незавершеного будівництва. Тому в цій частині постанову апеляційного суду належить скасувати та передати справу в цій частині на новий розгляд до суду апеляційної інстанції.

Щодо витрат на лікування та поховання спадкодавця 

Спадкоємці зобов`язані відшкодувати розумні витрати, які були зроблені одним із них або іншою особою на утримання, догляд, лікування та поховання спадкодавця. Витрати на утримання, догляд, лікування спадкодавця можуть бути стягнені не більш як за три роки до його смерті (стаття статтею 1232 ЦК України).

Касаційний суд вже вказував, що обов`язок відшкодовувати витрати на поховання спадкодавця не є елементом складу спадщини, тому при його виконанні не застосовується положення статей 1281, 1282 ЦК України, що визначення пред`явлення кредитором свої вимоги до спадкоємця, який прийняв спадщину та обов`язок спадкоємців задовольнити вимоги кредитора. Тобто здійснення оплати поховання спадкодавця спадкоємцем або іншою особою породжує недоговірне зобов`язальне правовідношення, в якому кредитором виступає особа, котра понесла відповідні витрати, боржником - спадкоємець, який прийняв спадщину (див. постанову Верховного Суду у складі колегії суддів Другої судової палати Касаційного цивільного суду від 28 травня 2025 року в справі № 331/727/24 (провадження № 61-3656св25)).

Касаційний суд зауважує, що до витрат, понесених на лікування можна віднести, зокрема, витрати на оплату перебування в лікарні, надання медичної допомоги (операцій, перев`язок, уколів та інші медичні процедури), ліків необхідних для лікування хвороби спадкодавця. При цьому потрібно надати докази, що ці витрати були дійсно понесені (наприклад, рахунки на оплату ліків) і те, що вони були розумними, тобто були доцільними, з позиції життєвого досвіду осіб, які понесли такі витрати. До витрат, понесених на поховання спадкодавця, можливо віднести, зокрема, витрати на ритуальні послуги і обряди, на виготовлення пам`ятників і огорож, придбання місця для поховання. Зазвичай такі витрати здійснюються після смерті спадкодавця. Утім, не виключається, що вони могли бути понесені й за його життя (зокрема, за вказівкою спадкодавця спадкоємці за рахунок власних коштів придбали місце для поховання). Вони також підлягають відшкодуванню за умови, що не виходять за межі розумних витрат. Для визначення того, чи є витрати розумними, як критерій можуть бути використані звичаї, що існують у певному регіоні або ж місцевості. Крім того, урахуванню підлягає і соціальний статус спадкодавця. Документами, що підтверджують понесені витрати на поховання спадкодавця, можуть слугувати чеки з магазинів і ритуальних служб тощо.

Принцип змагальності забезпечує повноту дослідження обставин справи та покладає тягар доказування на сторони. Водночас цей принцип не створює для суду обов`язок вважати доведеною та встановленою обставину, про яку стверджує сторона (див. пункт 21 постанови Великої Палати Верховного Суду від 18 березня 2020 року у справі № 129/1033/13-ц (провадження № 14-400цс19)).

Кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом (частина перша статті 81 ЦПК України).

Суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Жодні докази не мають для суду заздалегідь встановленої сили. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності. Суд надає оцінку як зібраним у справі доказам в цілому, так і кожному доказу (групі однотипних доказів), який міститься у справі, мотивує відхилення або врахування кожного доказу (групи доказів) (частини перша-третя статті 89 ЦПК України).

У справі, що переглядається: апеляційний суд встановив, що докази, що підтверджують понесення витрат на лікування є належними, оскільки медичні препарати, придбані за долученими документами, відповідно до епікрізів призначені для лікування ОСОБА_7 .. Також накладна б/н від 16 травня 2022 року підтверджує витрати ОСОБА_3 за елементи пам`ятника в сумі 20 250 грн. Апеляційний суд надав оцінку наявним в матеріалах справи доказам щодо розміру та стягнення витрат на лікування та поховання спадкодавця. За таких обставин апеляційний суд зробив обґрунтований висновок про задоволення цих вимог. Доводи касаційної скарги в цій частині зводяться до переоцінки доказів у справі, що знаходиться поза межами повноважень касаційного суду.

Не може бути скасоване правильне по суті і законне рішення з одних лише формальних міркувань (частина друга статті 410 ЦПК України).

Правило про те, що «не може бути скасоване правильне по суті і законне рішення з одних лише формальних міркувань» стосується випадків, коли такі недоліки не призводять до порушення основних засад (принципів) цивільного судочинства (див. постанову Верховного Суду у складі Об`єднаної палати Касаційного цивільного суду від 18 квітня 2022 року в справі № 522/18010/18 (провадження № 61-13667сво21)). 

Висновки за результатами розгляду касаційної скарги

Доводи касаційної скарги дають підстави для висновку, що постанова апеляційного суду в оскарженій частині частково ухвалена без додержання норм матеріального та процесуального права. У зв`язку з наведеним, касаційний суд вважає, що:
касаційну скаргу належить задовольнити частково;
постанову апеляційного суду вчастині визнання права на 1/16 частки в праві спільної власності на спірну земельну ділянкуналежить змінити: виклавши її мотивувальну частину в у редакції цієї постанови та виклавши абзац дев`ятий резолютивної частини постанови апеляційного суду у такій редакції: «Визнати за ОСОБА_1 в порядку спадкування за законом після смерті батька, ОСОБА_7 , який помер ІНФОРМАЦІЯ_1 , право на частку в розмірі 1/16 у праві спільної часткової власності на земельну ділянку у АДРЕСА_2 , площею 0,0474 га, кадастровий номер 5610100000:01:039:0291, з цільовим призначенням - для будівництва і обслуговування житлового будинку, господарських будівель і споруд (присадибна ділянка). Визнати за ОСОБА_2 в порядку спадкування за законом після смерті батька, ОСОБА_7 , який помер ІНФОРМАЦІЯ_1 , право на частку в розмірі 1/16 у праві спільної часткової власності на земельну ділянку у АДРЕСА_2 , площею 0,0474 га, кадастровий номер 5610100000:01:039:0291, з цільовим призначенням - для будівництва і обслуговування житлового будинку, господарських будівель і споруд (присадибна ділянка)»;
постанову апеляційного суду в частині залишення без змін рішення суду першої інстанції в частині відмови у задоволенні первісного позову ОСОБА_1 , ОСОБА_2 про визнання за позивачами права на 1/8 частку в праві спільної власності на квартиру АДРЕСА_3 та задоволення зустрічного позову про визнання АДРЕСА_3 особистою власністю ОСОБА_3 належить скасувати та в цій частині справу передати на новий розгляд до суду апеляційної інстанції;
постанову апеляційного суду в частині скасування рішення суду першої інстанції про визнання права на спадкове майно після смерті батька: по 1/8 частині за кожним незавершеного будівництвом об`єкта нерухомого майна (готовність 100%) - квартири АДРЕСА_5 скасувати та в цій частині справу передати на новий розгляд до суду апеляційної інстанції;
постанову апеляційного суду в частині стягнення з ОСОБА_1 , ОСОБА_2 витрат на лікування та поховання спадкодавця залишити без змін.

Висновки щодо розподілу судових витрат

Постанова суду касаційної інстанції складається крім іншого, і з розподілу судових витрат, понесених у зв`язку з переглядом справи у суді касаційної інстанції (підпункт «в» пункту 4 частини першої статті 416 ЦПК України).

Порядок розподілу судових витрат вирішується за правилами, встановленими в статтях 141-142 ЦПК України. У статті 141 ЦПК України визначено, що судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог. У частині тринадцятій статті 141 ЦПК України передбачено, якщо суд апеляційної чи касаційної інстанції, не передаючи справи на новий розгляд, змінює рішення або ухвалює нове, цей суд відповідно змінює розподіл судових витрат.

У постанові Верховного Суду в складі Об`єднаної палати Касаційного цивільного суду від 18 травня 2020 року в справі № 530/1731/16-ц (провадження № 61-39028св18) зроблено висновок, що:
«згідно із підпунктом «в» пункту 4 частини першої статті 416 ЦПК України постанова суду касаційної інстанції складається крім іншого, і з розподілу судових витрат, понесених у зв`язку з переглядом справи у суді касаційної інстанції. Таким чином, встановлено дискреційне повноваження суду зазначити в резолютивній частині судового рішення про розподіл судових витрат, понесених у зв`язку з переглядом справи у суді касаційної інстанції. Порядок розподілу судових витрат вирішується за правилами, встановленими в статтях 141-142 ЦПК України. Статтею 141 ЦПК України передбачено, що судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог. Частиною тринадцятою статті 141 ЦПК України передбачено, якщо суд апеляційної чи касаційної інстанції, не передаючи справи на новий розгляд, змінює рішення або ухвалює нове, цей суд відповідно змінює розподіл судових витрат. Разом із тим, такий обов`язок у випадку передачі справи на новий судовий розгляд не покладено. Аналіз зазначених норм дає підстави для висновку, що якщо судом апеляційної інстанції скасовано ухвалу суду першої інстанції або судом касаційної інстанції скасовано ухвалу з передачею справи на розгляд до суду першої/апеляційної інстанції, розподіл судового збору у справі, в тому числі сплаченого за подання апеляційної та/або касаційної скарги, здійснює той суд, який ухвалює остаточне рішення за результатами нового розгляду справи.
З урахуванням наведеного Верховний Суд у складі Об`єднаної палати Касаційного цивільного суду відступає від висновку Верховного Суду у складі колегії суддів Другої судової палати Касаційного цивільного суду у додатковій постанові від 22 квітня 2019 року у справі № 756/2157/15-ц. У разі, якщо суд апеляційної чи касаційної інстанції, не передаючи справи на новий розгляд, змінює рішення або ухвалює нове, цей суд відповідно змінює розподіл судових витрат. Разом із тим, у випадку, якщо судом касаційної інстанції скасовано судові рішення з передачею справи на розгляд до суду першої/апеляційної інстанції, то розподіл суми судових витрат здійснюється тим судом, який ухвалює остаточне рішення за результатами нового розгляду справи, керуючись загальними правилами розподілу судових витрат». Тому з урахуванням висновку щодо суті касаційної скарги розподіл судових витрат, понесених у зв`язку з переглядом справи у суді касаційної інстанції, здійснюється тим судом, який ухвалює (ухвалив) остаточне рішення у справі, керуючись загальними правилами розподілу судових витрат.

Керуючись статтями 400, 409, 410, 411, 412, 416 ЦПК України, Верховний Суд у складі колегії суддів Другої судової палати Касаційного цивільного суду

УХВАЛИВ:

Касаційну скаргу  ОСОБА_1 , ОСОБА_2 , яка підписана представником ОСОБА_6 задовольнити частково.

Постанову Рівненського апеляційного суду від 14 жовтня 2025 року:
в частині визнання права на 1/16 частки в праві спільної власності на спірну земельну ділянку за  ОСОБА_1 , ОСОБА_2  змінити: виклавши її мотивувальну частину в у редакції цієї постанови та виклавши абзац дев`ятий резолютивної частини постанови апеляційного суду у такій редакції: 
«Визнати за ОСОБА_1 в порядку спадкування за законом після смерті батька, ОСОБА_7 , який помер ІНФОРМАЦІЯ_1 , право на частку в розмірі 1/16 у праві спільної часткової власності на земельну ділянку у АДРЕСА_2 , площею 0,0474 га, кадастровий номер 5610100000:01:039:0291, з цільовим призначенням - для будівництва і обслуговування житлового будинку, господарських будівель і споруд (присадибна ділянка). 
Визнати за ОСОБА_2 в порядку спадкування за законом після смерті батька, ОСОБА_7 , який помер ІНФОРМАЦІЯ_1 , право на частку в розмірі 1/16 у праві спільної часткової власності на земельну ділянку у АДРЕСА_2 , площею 0,0474 га, кадастровий номер 5610100000:01:039:0291, з цільовим призначенням - для будівництва і обслуговування житлового будинку, господарських будівель і споруд (присадибна ділянка)»;
в частині залишення без змін рішення суду першої інстанції в частині відмови у задоволенні первісного позову  ОСОБА_1 , ОСОБА_2  про визнання за позивачами права на 1/8 частку в праві спільної власності на квартиру АДРЕСА_3 та задоволення зустрічного позову про визнання АДРЕСА_3 особистою власністю ОСОБА_3 скасувати та в цій частині справу передати на новий розгляд до суду апеляційної інстанції;
в частині скасування рішення суду першої інстанції про визнання права на спадкове майно після смерті батька: по 1/8 частині за кожним незавершеного будівництвом об`єкта нерухомого майна (готовність 100%) - квартири АДРЕСА_5 скасувати та в цій частині справу передати на новий розгляд до суду апеляційної інстанції;
в частині стягнення з ОСОБА_1 , ОСОБА_2 витрат на лікування та поховання спадкодавця залишити без змін.

З моменту ухвалення постанови касаційного суду постанова Рівненського апеляційного суду від 14 жовтня 2025 року у скасованій частині втрачає законну силу.

Постанова суду касаційної інстанції набирає законної сили з моменту її ухвалення, є остаточною і оскарженню не підлягає.

Головуючий В. І. Крат

Судді: Д. А. Гудима

І. О. Дундар

Є. В. Краснощоков

П. І. Пархоменко