П О С Т А Н О В А
І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

4 березня 2026 року місто Київ 
справа № 755/9900/25
провадження № 22-ц/824/1997/2026

Київський апеляційний суд у складі колегії суддів судової палати з розгляду цивільних справ: судді-доповідача - Шкоріної О.І., суддів - Поливач Л.Д.,Стрижеуса А.М. за участю секретаря судового засідання - Хасанової А.Р.,

сторони:
позивач - Комунальне підприємство виконавчого органу Київради (Київської міської державної адміністрації) «Київтеплоенерго»
відповідач - ОСОБА_1 
відповідач - ОСОБА_2 

розглянув у відкритому судовому засіданні в залі суду в м. Києві апеляційну скаргу  ОСОБА_2 , подану адвокатом Білоногом Олександром Олеговичем, 

на рішення Дніпровського районного суду м. Києва від 30 червня 2025 року, ухвалене у складі судді Галагана В.І., -
В С Т А Н О В И В:

У травні 2025 року позивач КП «Київтеплоенерго» звернувся до суду з позовом до суду про солідарне стягнення з відповідачів заборгованості за послуги з постачання гарячої води та централізованого опалення у розмірі 103 122,08 грн., та судовий збір у розмірі 3 028 грн.
Свої вимоги обґрунтовував тим, що надання послуг з постачання гарячої води та централізованого опалення в будинку АДРЕСА_1 здійснюється КП «Київтеплоенерго» на підставі типового договору про надання послуг та централізованого опалення та постачання гарячої води, опублікованого в газеті «Хрещатик» від 28.03.2018 № 34 (5085). Крім того, позивач на підставі Договору № 602-18 про відступлення права вимоги (цесії) від 11.10.2018 , укладеного між ПАТ «Київенерго» та КП «Київтеплоенерго», прийняв право вимоги до відповідачів з оплати боргу за послуги, спожиті до 01.05.2018, а саме: послуги з централізованого опалення та постачання гарячої води. Відповідачі отримують послуги, надані позивачем щодо квартири АДРЕСА_2 . Однак відповідачі не вносять плату за отримані послуги з постачання централізованого опалення та плату за постачання гарячої води, в результаті чого утворилась заборгованість станом на 01.04.2025 у розмірі 103 122,08 грн., що є предметом спору.
Рішенням Дніпровського районного суду м. Києва від 30.06.2025позов КП виконавчого органу Київської міської ради  (Київської міської державної адміністрації) «Київтеплоенерго» до ОСОБА_1 , ОСОБА_2 про стягнення заборгованості - задоволено.
Стягнуто солідарно з ОСОБА_1 та ОСОБА_2 на користь КП виконавчого органуКиївської міської ради (Київської міської державної адміністрації) «Київтеплоенерго» заборгованість у розмірі 103 122, 08 грн.
Стягнуто з ОСОБА_1 на користь КП виконавчого органу  Київської міської ради  (Київської міської державної адміністрації) «Київтеплоенерго» судовий збір у розмірі 1 514 грн.
Стягнуто з ОСОБА_2 на користь КП виконавчого органу  Київської міської ради  (Київської міської державної адміністрації) «Київтеплоенерго» судовий збір у розмірі 1 514 грн..
Не погоджуючись з таким рішенням суду, представник відповідача ОСОБА_2 - адвокат Білоног О.О. подав апеляційну скаргу, в якій просить скасувати рішення суду першої інстанції, та ухвалити нове рішення, Д.В. та ОСОБА_1 на користь КП «Київтеплоенерго» заборгованість за комунальні послуги з постачання теплової енергії та центрального опалення, а в решті позову відмовити.. Апелянт вважає, що рішення суду першої інстанції прийняте з неповним з'ясуванням судом фактичних обставин, що мають значення для справи, з невідповідністю висновків суду обставинам справи, з неправильним застосуванням норм матеріального права і грубим порушенням норм процесуального права.
Зокрема, апеляційна скарга обґрунтована тим, що відповідачі фактично не проживають за адресою квартири АДРЕСА_2 з 2018 року також відсутні у квартирі лічильники обліку спожитого гарячого водопостачання. Так, ОСОБА_2 проживає разом з сім'єю та користується комунальними послугами за адресою: АДРЕСА_3 , що підтверджується довідкою ОСББ «ШУМСЬКОГО, 5№. ОСОБА_1 разом зі своїм чоловіком фактично прохиває та користується комунальними послугами за адресою: АДРЕСА_4 , що підтверджується довідкою ОСББ «АВАНГАРД - ДОБРОБУТ».
Крім того, апелянт посилається на неправильне застосування судом першої інстанції норм матеріального права, зокрема, судом не застосовані положення п.6 ч.1 ст.7 Закону України «Про житлово-комунальні послуги», в розумінні яких відповідачі гне є користувачами комунальної послуги з централізованого постачання гарячої води у квартирі АДРЕСА_2 , адже не є ані її власниками (співвласниками), ані користувачами нерухомого майна (адже не проживають у ній), а фактично в квартирі ніхто не живе вже тривалий час ( з 2018 року).
Вказує, що розрахунок заборгованості наданий позивачем в якості єдиного доказу заборгованості відповідачів за спожите гаряче водопостачання  містить неправильні і некоректні відомості щодо місячного об`єму споживання комунальної послуги.
Тому на думку ОСОБА_2 суд першої інстанції допустив порушення норм процесуального права, які полягають в тому, що суд не дослідив надані ним докази на підтвердження тої обставини, що відповідачі не користувались комунальною послугою у вигляді гарячого водопостачання та не звернув уваги на фактичну відсутність належних і допустимих доказів, наданих позивачем щодо права вимоги до відповідачів.
Правом на подання відзиву на апеляційну скаргу КП «Київтеплоенерго» не скористався.
В судовому засіданні представник відповідача адвокат Білоног О.О. підтримав доводи апеляційної скарги, просив рішення суду першої інстанції залишити без змін.
В судове засідання представник позивача та ОСОБА_1 не з'явилися, будучи повідомленими про дату, час і місце розгляду справи шляхом направлення судових повісток - повідомлень до електронного кабінету КП «Київтеплоенерго, що підтверджується звітом про доставку вихідної кореспонденції Київського апеляційного суду, та направлення на поштову адресу ОСОБА_1 судового повідомлення, яке повернуло до суду з відміткою поштового відділення «адресат відсутній за вказаною адресою». 
Заслухавши доповідь судді Шкоріної О.І., вислухавши пояснення осіб, які з'явилися в судове засідання, перевіривши законність і обґрунтованість ухваленого у справі судового рішення, суд апеляційної інстанції дійшов висновку, що апеляційна скарга не підлягає задоволенню, виходячи з наступного.
Судом установлено, що розпорядженням Київської міської державної адміністрації від 27.12.2017 № 1693 «Про деякі питання припинення Угоди щодо реалізації проекту управління та реформування енергетичного комплексу м. Києва від 27.09.2001, укладеної між Київською міською державною адміністрацією та Акціонерною енергопостачальною компанією «Київенерго»?Комунальне підприємство «Київтеплоенерго» визначено підприємством, за яким закріплено на праві господарського відання майно комунальної власності територіальної громади м. Києва, що повернуто з володіння та користування Публічного акціонерного товариства «Київенерго». За розпорядженням dиконавчого органу Київської міської ради (Київської міської державної адміністрації) від 10.04.2018 № 591 Комунальному підприємству «Київтеплоенерго» видано ліцензію на право провадження господарської діяльності з виробництва та постачання теплової енергії споживачам. Отже з 01.05.2018 надання послуг з централізованого опалення та постачання гарячої води здійснює Комунальне підприємство «Київтеплоенерго».
28 березня 2018 року в газеті «Хрещатик» № 34 (5085) було опубліковано повідомлення про публічний договір (оферту) про надання Комунальним підприємством виконавчого органу Київради (Київської міської державної адміністрації) «Київтеплоенерго», як виконавцем, послуг з централізованого опалення та централізованого постачання гарячої води та опубліковано договір про надання послуг з централізованого опалення та централізованого постачання гарячої води.
11.10.2018 між ПАТ «Київенерго» (далі - Кредитор) та Комунальним підприємством (Київської міської державної адміністрації) «Київтеплоенерго» (далі - Новий Кредитор/Позивач) було укладено Договір №602-18 про відступлення права вимоги (цесії), за яким ПАТ «Київенерго» відступило право вимоги, а КП «Київтеплоенерго» набуло право вимоги до юридичних осіб, фізичних осіб, фізичних осіб-підприємців, щодо виконання ними грошових зобов`язань перед Кредитором з оплати спожитих до 01.05.2018 послуг з централізованого опалення та гарячого водопостачання станом на 01.08.2018 з урахуванням оплат, що отримані Кредитором за період з 01.08.2018 до дати укладення цього договору. Перелік договорів (особових рахунків), споживачів та сум грошових зобов`язань (основний борг), право вимоги яких відступається за цим договором, зазначається у Додатку №1 та Додатку №2 до цього договору.
Відповідно до Додатку №1 та/або Додатку №2 до Договору цесії, позивач набув право вимоги заборгованості за спожиті послуги з центрального опалення та/або централізованого постачання гарячої води за адресою: АДРЕСА_1 .
Надання послуг здійснювалось на підставі Договору про надання послуг з централізованого опалення та постачання гарячої води, типова форма якого затверджена Правилами надання послуг з централізованого опалення, постачання холодної та гарячої води і водовідведення, що затверджені Постановою КМУ від 21.07.2005 №630, договір був опублікований 31.07.2014 на офіційному сайті ПАТ «Київенерго», а також в газеті «Хрещатик» від 06.08.2014 №111 (4511).
Нарахування за спожиті відповідачем послуги здійснювалось на підставі постанов Національної комісії, що здійснює державне регулювання у сферах енергетики та комунальних послуг.
За даними Довідки відділу з питань реєстрації місця проживання/перебування фізичних осіб Дніпровської РДА, ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , зареєстрована за адресою: АДРЕСА_5 - з 15.01.2004 року по теперішній час.
За даними Довідки відділу з питань реєстрації місця проживання/перебування фізичних осіб Дніпровської РДА, ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , зареєстрований за адресою: АДРЕСА_5 - з 15.01.2004 по теперішній час.
Відповідачі проживають за адресою: АДРЕСА_5 , та є споживачами послуг з центрального опалення та постачання гарячої води, які постачало ПАТ «Київенерго» та на даний час постачає Комунальне підприємство виконавчого органу Київради (Київської міської державної адміністрації) «Київтеплоенерго».
Судом встановлено, що відповідачі своєчасно не вносять плату за отримані послуги з централізованого опалення та плату з постачання гарячої води, в результаті чого утворилась заборгованість, яка станом на 01.04.2025 складає у розмірі 103 122,08 грн. з урахуванням інфляційних втрат та 3% річних, що підтверджено наданими позивачем розрахунками.
Задовольняючи позовні вимоги, суд першої інстанції виходив із того, із обгрунтованості та доведеності позовних вимог. Твердження відповідачів про їх фактичне проживання за іншою адресою як на підставу для відмови в позові є необґрунтованим, оскільки вказана обставина не звільняє споживача від обов`язку сплати вартості постачання теплової енергії.
Колегія суддів погоджується з такими висновками суду першої інстанції з наступних підстав.
Правовідносини між виконавцем послуг з постачання централізованого опалення, гарячого водопостачання та споживачем - фізичною особою регулюються Законом України «Про житлово-комунальні послуги», Законом України, «Про теплопостачання», Правилами надання послуг з централізованого опалення, постачання холодної та гарячої води і водовідведення, Типовим договором про надання послуг з централізованого опалення, постачання холодної та гарячої води і водовідведення, які затверджені постановою Кабінету Міністрів України від 21 липня 2005 року № 630.
Згідно з частиною першою статті 1 Закону України «Про житлово-комунальні послуги» виконавцем комунальної послуги є суб`єкт господарювання, що надає комунальну послугу споживачу відповідно до умов договору, а споживачем - фізична або юридична особа, яка є власником (співвласником) нерухомого майна, або за згодою власника інша особа, яка користується об`єктом нерухомого майна і отримує житлово-комунальну послугу для власних потреб та з якою або від імені якої укладено відповідний договір про надання житлово-комунальної послуги.
Відповідно до пункту 1частини першої статті 20 Закону України «Про житлово-комунальні послуги» (у редакції, чинній на момент виникнення спірних правовідносин) споживач має право, зокрема, одержувати вчасно та відповідної якості житлово-комунальні послуги згідно із законодавством та умовами договору на надання житлово-комунальних послуг.
Частиною 3 статті 20 Закону України «Про житлово-комунальні послуги», редакція якого діяла до 9 грудня 2017 року, та частиною 2 статті 7 Закону України «Про житлово-комунальні послуги» від 9 листопада 2017 року визначено, що споживач зобов`язаний оплачувати житлово-комунальні послуги у строки, встановлені договором або законом.
Відповідно до статті 19 Закону України «Про теплопостачання» споживач повинен щомісячно здійснювати оплату теплопостачальній організації за фактично отриману теплову енергію.
Поняття виробника та постачальника комунальних послуг також визначено Положенням про порядок розрахунків за комунальні послуги між виробниками (постачальниками), виконавцями і споживачами послуг водопостачання, водовідведення і теплопостачання в умовах використання засобів обліку споживання води і теплової енергії в житловому фонді та підвищення економічної зацікавленості споживачів у їх встановленні за власні кошти, затвердженим наказом Державного комітету України по житлово-комунальному господарству від 13 грудня 1995 року N 55, відповідно до якого виробниками (постачальниками) холодної і гарячої води та теплової енергії є підприємства і організації, які за договорами надають виконавцям та споживачам комунальні послуги; виконавцями послуг є підприємства або організації, які безпосередньо надають комунальні послуги споживачам (житлово-експлуатаційні та інші організації). У деяких випадках виробники (постачальники) послуг можуть бути і виконавцями послуг (наприклад, для власників приватних будинків), а споживач - це фізична або юридична особа, що користується комунальними послугами.
Зазначені норми законодавства чітко визначають, що виконавцями житлово-комунальних послуг є підприємства або організації, які безпосередньо надають житлово-комунальні послуги споживачам.
Правовідносини з постачання фізичним особам централізованого опалення та постачання гарячої води регулюються Правилами надання послуг з централізованого опалення, постачання холодної та гарячої води і водовідведення та типового договору про надання послуг з централізованого опалення, постачання холодної та гарячої води і водовідведення, затверджені Постановою КМУ від 21 липня 2005 року №630 (далі - Правила).
Відповідно до п. 8 Правил послуги надаються споживачеві згідно з договором, що оформляється на основі типового договору про надання послуг з централізованого опалення та постачання гарячої води.
Відповідно до ч. 7 статті 26 Закону України «Про житлово-комунальні послуги» від 24 червня 2004 року договір про надання послуг з централізованого опалення, послуг з централізованого постачання холодної води, послуг з централізованого постачання гарячої води, послуг з водовідведення (з використанням внутрішньо будинкових систем), що укладається виконавцем із споживачем - фізичною особою, яка не є суб`єктом господарювання, є договором приєднання.
Встановлено, що 11 жовтня 2018 року між ПАТ «Київенерго» та КП (Київської міської державної адміністрації) «Київтеплоенерго» було укладеного Договір № 602-18 про відступлення права вимоги, за яким ПАТ «Київенерго» відступило право вимоги, а КП «Київтеплоенрго» набуло право вимоги до юридичних осіб, фізичних осіб, фізичних осіб-підприємців, щодо виконання ними грошових зобов`язань перед кредитором з оплати спожитих до 1 травня 2018 року послуг з централізованого опалення та гарячого водопостачання станом на 1 серпня 2018 року з урахуванням оплат.
З 1 травня 2018 КП «Київтеплоенерго» здійснює надання послуг з централізованого опалення (ЦО) та централізованого постачання гарячої води (ЦПГВ).
Правовідносини з постачання ЦО та ЦПГВ (Послуги) регулюються ЗУ «Про комерційний облік теплової енергії та водопостачання», Правилами надання послуг з централізованого опалення, постачання холодної та гарячої води і водовідведення та типового договору про надання послуг з централізованого опалення, постачання холодної та гарячої води і водовідведення, затвердженими Поставою Кабінету Міністрів України від 21.07.2005 № 630 (Правила) та іншими нормативно-правовими актами у сфері житлово-комунальних послуг.
Крім того, на момент виникнення відносин з відповідачем стосовно надання комунальних послуг, а саме з 1 травня 2018 року, на них поширювалася дія ЗУ «Про житлово-комунальні послуги» від 24 червня 2004 року № 1875-ІV.
Відповідно до норм ЦК України, якщо особа вчинила дію відповідно до вказаних у пропозиції умов договору (відвантажила товари, надала послуги, виконала роботи, сплатила відповідну суму грошей тощо), яка засвідчує її бажання укласти договір, то договір вважається укладеним.
Підключення будинку до мереж централізованого опалення та/або постачання гарячої води свідчить про надання послуг позивачем.
Відповідачі від мереж централізованого опалення та/або постачання гарячої води у встановленому чинним законодавством порядку не відмовилися (не відключалися).
Тому виникнення цивільних прав та обов`язків підтверджується діями сторін: постачальник надає послуги з централізованого опалення та постачає гарячу воду, надсилає споживачу платіжні документи (рахунки) на оплату послуг, а споживач має здійснювати оплату виставлених рахунків.
Відповідно до статті 20 Закону України «Про житлово-комунальні послуги», в редакції чинній на час виникнення спірних правовідносин, п.п. 18, 20, 30 Правил, споживач зобов`язаний оплачувати комунальні послуги у строки, встановлені договором або законом. Плата за надані послуги вноситься споживачем відповідно до показань засобів обліку води і теплової енергії або затверджених нормативів (норм) споживання на підставі платіжного документа (розрахункової книжки, платіжної квитанції тощо). Розрахунковим періодом для оплати послуг є календарний місяць. Плата за послуги вноситься не пізніше 20 числа місяця, що настає за розрахунковим.
Відповідно до статті 9 Закону України «Про житлово-комунальні послуги» від 9 листопада 2017 року споживач здійснює оплату за спожиті житлово-комунальні послуги щомісяця, якщо інший порядок та строки не визначені відповідним договором. Споживач не звільняється від оплати житлово-комунальних послуг, отриманих ним до укладення відповідного договору.
Встановивши, що ОСОБА_1 та ОСОБА_2 , будучи споживачами послуг з теплової енергії та постачання гарячої води, які надає позивач, їх не оплачують, у зв`язку з чим виникла заборгованість, суд першої інстанції дійшов правильного висновку про обґрунтованість позовних вимог КП «Київтеплоенерго».
Доводи апеляційної скарги щодо відсутності у відповідачів обов`язку сплачувати за послуги у зв`язку з їх фактичним непроживанням у спірній квартирі є безпідставними. Відповідно до п. 6 ч.1 ст. 7 Закону України «Про житлово-комунальні послуги» споживач має право на неоплату лише окремих видів комунальних послуг у разі тимчасової відсутності та за умови належного документального підтвердження. При цьому закон прямо виключає можливість неоплати послуг з постачання теплової енергії. Крім того, сам факт реєстрації відповідачів за відповідною адресою підтверджує їх статус споживачів, а доказів належного оформлення припинення або обмеження споживання послуг матеріали справи не містять.
Так, відповідно до пункту 6 частини 1 статті 7 Закону України "Про житлово-комунальні послуги", споживач має право на не оплату вартості комунальних послуг (крім постачання теплової енергії) у разі їх невикористання (за відсутності приладів обліку) за період тимчасової відсутності в житловому приміщенні (іншому об`єкті нерухомого майна) споживача та інших осіб понад 30 календарних днів, за умови документального підтвердження відповідно до умов договорів про надання комунальних послуг.
Споживач зобов'язаний інформувати управителя, виконавців комунальних послуг про зміну власника житла (іншого об`єкта нерухомого майна) та про фактичну кількість осіб, які постійно проживають у житлі споживача, у випадках та порядку, передбачених договором (пункт 11 частини 2 статті 7 Закону України "Про житлово-комунальні послуги").
В пункті 4 частини 3 статті 8 Закону України "Про житлово-комунальні послуги" визначено, що управитель будинку має право отримувати інформацію від споживачів про зміну власника житла (іншого об`єкта нерухомого майна) та фактичної кількості осіб, які постійно проживають у житлі споживача, у випадках та порядку, передбачених договором.
Належних та допустимих доказів на підтвердження повідомлення виконавця послуг з централізованого постачання гарячої води про фактичну кількість осіб, які постійно проживають або не проживають в квартирі АДРЕСА_2 у період виникнення заборгованості сторона відповідача, у передбаченому ст.ст.12,81 ЦПК України порядку, суду не надала. Надані стороною відповідача суду довідки про те, що ОСОБА_2 проживає в квартирі АДРЕСА_6 , а ОСОБА_1 проживає за адресою: АДРЕСА_4 разом з чоловіком ОСОБА_3 , який проживає в цій квартирі з квітня 2018 року, суд першої інстанції правильно не взяв до уваги. Довідка видана ОСОБА_2 не містить періоду проживання ОСОБА_2 в квартирі АДРЕСА_6 . Також не містить інформації довідка ОСББ «Авангард- Добробут» щодо періоду проживання ОСОБА_1 в квартирі АДРЕСА_7 та проведення оплати за споживання послуг з централізованого постачання гарячої води, виходячи саме із двох осіб.
Посилання апелянта на відсутність приладів обліку також не спростовують правильності висновків суду першої інстанції, оскільки у такому випадку нарахування здійснюється відповідно до встановлених нормативів споживання, що передбачено чинним законодавством та нормативно-правовими актами у сфері житлово-комунальних послуг. Сам по собі факт відсутності лічильників не звільняє споживача від обов`язку оплати.
Доводи апеляційної скарги щодо недостовірності розрахунку заборгованості також не знайшли свого підтвердження під час апеляційного перегляду. Суд першої інстанції дослідив наданий позивачем розрахунок, перевірив його відповідність встановленим тарифам та періодам нарахування, і обґрунтовано визнав його належним доказом. Відповідачі не надали альтернативного розрахунку чи інших доказів, які б свідчили про інший розмір заборгованості або її відсутність.
Суд першої інстанції також правильно застосував норми щодо позовної давності. З урахуванням положень ст. ст. 257, 264, 267 Цивільного кодексу України та п. 12 Прикінцевих та перехідних положень цього Кодексу, яким передбачено продовження строків позовної давності на період дії карантину, позов подано в межах встановленого строку, а тому підстав для застосування наслідків спливу позовної давності не було.
Крім того, правильним є застосування судом першої інстанції положень частини другої ст. 625 Цивільного кодексу України щодо нарахування інфляційних втрат та трьох відсотків річних як відповідальності за прострочення виконання грошового зобов`язання. Такі нарахування є законними та не залежать від наявності чи відсутності неустойки.
Аналіз наведених правових норм та встановлених обставин дає колегії суддів підстави для висновку, що розглядаючи спір, який виник між сторонами у справі, суд першої інстанції правильно визначився з характером спірних правовідносин і нормами матеріального права, які підлягають застосуванню, дослідив наявні у справі докази і дав їм належну правову оцінку, дійшов обґрунтованого висновку.
Конституцією України передбачено, що всі рівні перед законом і судом; змагальність сторін та свобода в наданні ними суду своїх доказів і у доведенні перед судом їх переконливості (статті 24 та 129).
Доводи апеляційної скарги в їх сукупності не можуть бути підставою для скасування законного і обґрунтованого судового рішення, оскільки по своїй суті зводяться до незгоди з висновками суду першої інстанції щодо установлення обставин справи, які були предметом дослідження й оцінки судом. Аргументи, зазначені в апеляційній скарзі, не спростовують висновків суду першої інстанції, були перевірені судом першої інстанції, їм судом надана мотивована оцінка.
Оскільки рішення суду не підлягає скасуванню, підстави для перерозподілу судових витрат відсутні.
Керуючись статей 259, 268, 367, 374, 375, 381-384, 390 ЦПК України, суд,-

П О С Т А Н О В И В:

Апеляційну скаргу  ОСОБА_2 , подану адвокатом Білоногом Олександром Олеговичем, залишити без задоволення.
Рішення Дніпровського районного суду м. Києва від 30 червня 2025 року залишити без змін.
Постанова апеляційного суду набирає законної сили з дня її ухвалення, але може бути оскаржена в касаційному порядку до Верховного Суду протягом тридцяти днів з дня складення повної постанови шляхом подання касаційної скарги безпосередньо до суду касаційної інстанції.
Повна постанова складена 6 травня 2026 року.

Суддя-доповідач: О.І. Шкоріна 

Судді: Л.Д. Поливач

А.М. Стрижеус