ШОСТИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД	
Справа № 620/11216/25 Суддя (судді) першої інстанції: Бородавкіна С.В.

ПОСТАНОВА
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

19 травня 2026 року м. Київ

Колегія суддів Шостого апеляційного адміністративного суду у складі:
головуючий суддя Говорун О.В.
судді: Оксененко О.М., Чуприна О.В.

Позивач - ОСОБА_1 .
Відповідач - Військова частина НОМЕР_1 . 

Особа, яка подала апеляційну скаргу - ОСОБА_1 .
Оскаржуване судове рішення - рішення Чернігівського окружного адміністративного суду від 06.01.2026. 

Справу розглянуто в порядку письмового провадження. 

ВСТАНОВИЛА:

ОСОБА_1 звернувся до суду першої інстанції з позовом, в якому просив:
- визнати протиправною бездіяльність відповідача, що полягає в не нарахуванні та невиплаті в повному розмірі додаткової винагороди в розмірі 100000,00 грн в розрахунку на місяць пропорційною часу перебування на стаціонарному лікуванні в закладах охорони здоров`я (у тому числі закордонних), включаючи час переміщення з одного лікарняного закладу охорони здоров`я до іншого, та перебування у відпустці для лікування після тяжкого поранення за висновком (постановою) військово-лікарської (лікарсько-експертної) комісії у зв`язку з пораненням (контузією, травмою, каліцтвом), пов`язаним із захистом Батьківщини, що передбачена п. 11 постанови Кабінету Міністрів України від 28.02.2022 №168 «Питання деяких виплат військовослужбовцям, особам рядового і начальницького складу, поліцейським та їх сім`ям під час дії воєнного стану», за період з 01.05.2022 до 30.09.2022;
- зобов`язати відповідача нарахувати та виплатити додаткову винагороду, що передбачена постановою Кабінету Міністрів України від 28.02.2022 №168 «Питання деяких виплат військовослужбовцям, особам рядового і начальницького складу, поліцейським та їх сім`ям під час дії воєнного стану», в розмірі 100000,00 грн в розрахунку на місяць пропорційно часу перебування на стаціонарному лікуванні в закладах охорони здоров`я (у тому числі закордонних), включаючи час переміщення з одного лікарняного закладу охорони здоров`я до іншого, та перебування у відпустці для лікування після тяжкого поранення за висновком (постановою) військово-лікарської (лікарсько-експертної) комісії у зв`язку з пораненням (контузією, травмою, каліцтвом), пов`язаним із захистом Батьківщини, за період за період з 01.05.2022 до 30.09.2022, з урахуванням раніше виплачених сум цієї винагороди;
- визнати протиправною бездіяльність відповідача щодо не нарахування та невиплати місячного грошового забезпечення (щомісячні основні види грошового забезпечення: посадовий оклад, оклад за військовим званням, надбавка за вислугу років; щомісячні додаткові види грошового забезпечення: підвищення посадового окладу, надбавки, премія), передбаченого наказом Міністерства оборони України від 07.06.2018 №260 «Про затвердження Порядку виплати грошового забезпечення військовослужбовцям Збройних Сил України та деяким іншим особам» з 01.01.2023 до 31.07.2023;
- зобов`язати відповідача нарахувати та виплатити місячне грошове забезпечення (щомісячні основні види грошового забезпечення: посадовий оклад, оклад за військовим званням, надбавка за вислугу років; щомісячні додаткові види грошового забезпечення: підвищення посадового окладу, надбавки, премія), передбаченого наказом Міністерства оборони України від 07.06.2018 №260 «Про затвердження Порядку виплати грошового забезпечення військовослужбовцям Збройних Сил України та деяким іншим особам» за період з 01.01.2023 до 31.07.2023, з урахуванням раніше виплачених сум цієї винагороди. 
Рішенням суду першої інстанції від 06.01.2026 позов задоволено частково:
- визнано протиправною бездіяльність Військової частини НОМЕР_1 щодо нарахування та виплати ОСОБА_1 додаткової винагороди, збільшеної до 100000,00 грн в розрахунку на місяць, передбаченої постановою Кабінету Міністрів України від 28.02.2022 №168 «Питання деяких виплат військовослужбовцям, особам рядового і начальницького складу, поліцейським та їх сім`ям під час дії воєнного стану», за період перебування у відпустці;
- зобов`язано Військову частину НОМЕР_1 нарахувати та виплатити ОСОБА_1 додаткову винагороду, збільшену до 100000,00 грн в розрахунку на місяць, передбачену постановою Кабінету Міністрів України від 28.02.2022 №168 «Питання деяких виплат військовослужбовцям, особам рядового і начальницького складу, поліцейським та їх сім`ям під час дії воєнного стану», за період перебування у відпустці за станом здоров`я з 21.08.2022 по 19.09.2022, з урахування виплачених сум;
- у задоволенні інших позовних вимог відмовлено. 
Приймаючи рішення про часткове задоволення позовних вимог суд першої інстанції зазначив, що підстави для здійснення нарахування додаткової винагороди позивачу, збільшеної до 100000 гривень в розрахунку на місяць пропорційно часу перебування на стаціонарному лікуванні в закладах охорони здоров`я, за період з 20.05.2022 по 19.08.2022, відсутні, оскільки наявність факту виплат позивачу необхідних сум підтверджується наявними в матеріалах справи документами. 
Також, судом першої інстанції було зазначено, що оскільки станом на 01.01.2023 строк перебування позивача у розпорядженні перевищив 2 місяці, то у відповідача були відсутні підстави для подальшої виплати грошового забезпечення в розмірі, яке позивач отримував за займаною посадою до зарахування його в розпорядження. Тому підстави для задоволення позовних вимог в частині перерахунку грошового забезпечення за період з 01.01.2023 по 31.07.2023 відсутні. 
Апеляційна скарга обґрунтована тим, що судом першої інстанції порушено норми матеріального та процесуального права, неповно з`ясовано обставини справи та досліджено докази.
Зокрема, апелянт вказує, що відповідачем протиправно зменшено нарахування грошового забезпечення у період перебування на лікуванні та реабілітації після тяжкого поранення. При цьому, судом першої інстанції не було надано належної оцінки всім обставинам справи, що призвело до ухвалення частково неправильного рішення, оскільки виходячи з встановленого розміру додаткової винагороди (100000 грн на місяць), математично правильним розрахунком є: 
- за 12 днів травня 2022 року (31 календарний день): (100000 / 31) * 12 = 38 709,68 грн; 
- за 19 днів серпня 2022 року (31 календарний день): (100000 / 31) *19 = 61 290,32 грн.
Також апелянт зазначив про те, що суд першої інстанції безпідставно відмовив у задоволенні вимог щодо перерахунку ОСОБА_1 додаткової винагороди у розмірі 20100 гривень за період з 01.06.2023 по 24.06.2023, оскільки судом не було враховано та не застосовано до спірних правовідносин положення абзацу 8 пункту 1-1 постанови Кабінету Міністрів України № 168 (в редакції постанови Кабінету Міністрів України № 1001 від 15.09.2023), які мають зворотну дію в часі та прямо поширюються на правовідносини, що виникли з 01.06.2023. 
Відзив на апеляційну скаргу до суду не був поданий.
Відповідно до ч. 1 ст. 308 КАС України, суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними у ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги.
З метою повного та всебічного встановлення обставин справи, колегією суддів ухвалено продовжити розгляд апеляційної скарги на розумний строк.
Заслухавши суддю-доповідача, перевіривши доводи апеляційної скарги, дослідивши письмові докази, що містяться в матеріалах справи, колегія суддів зазначає наступне.
Як було встановлено судом першої інстанції та вбачається з матеріалів справи, відповідно до витягу з наказу командира військової частина НОМЕР_2 (по стройовій частині) від 18.05.2022 №139 у зв`язку з військовою агресією російської федерації з метою оборони держави, підтримання бойової і мобілізаційної готовності Збройних Сил України та інших військових формувань ОСОБА_1 з 18.05.2022 зараховано до списків особового складу в/ч НОМЕР_2 (а.с.49).
20.05.2022 ОСОБА_1 , виконуючи завдання, травмувався, у зв`язку з чим у цей же день отримав першу медичну допомогу в ПХ ГП м. Краматорська, Донецької області, що підтверджується первинною медичною карткою (а.с.16).
У період з 20.05.2022 по 21.05.2022 військовослужбовець старшина (рез), в/ч НОМЕР_3 ОМБр ОСОБА_1 знаходився на стаціонарному лікуванні у в/ч НОМЕР_4 , що підтверджується виписним (перевідним епікризом) №6129 (а.с.15 зворот).
У період з 22.05.2022 по 29.07.2022 ОСОБА_1 проходив стаціонарне лікування у КНП «Вінницькій міській клінічній лікарні швидкої медичної допомоги», що підтверджується випискою із медичної карти амбулаторного (стаціонарного) хворого травматологічного відділення від 29.07.2022 №5613 (а.с.15 зворот).
Згідно із витягом з наказу командира військової частини НОМЕР_2 (по стройовій частині) від 08.06.2022 №160 головного сержанта ОСОБА_1 командира 2 розвідувального відділення розвідувального взводу, наказом військової частини НОМЕР_2 (по особовому складу) від 08.06.2022 №2-РС з 08.06.2022 зараховано у розпорядження командира в/ч НОМЕР_2 , на час перебування у розпорядженні утримувався у списках та на всіх видах забезпечення в військовій частині НОМЕР_2 (а.с.49 зворот).
У період з 29.07.2022 по 19.08.2022 головний сержант в/ч НОМЕР_2 ОСОБА_1 1982 р.н. перебував на лікуванні у відділенні медичної реабілітації в/ч НОМЕР_5 , що підтверджується виписним епікризом №1173 (а.с.15 зворот).
Відповідно до довідки ВЛК в/ч НОМЕР_5 від 19.08.2022 №747 головному сержанту в/ч НОМЕР_2 ОСОБА_1 , 1982 р.н., призваного ІНФОРМАЦІЯ_1 , у Збройних Силах України 05.2022, розвідник, проведено медичний огляд госпітальною ВЛК в/ч НОМЕР_5 19.08.2022. 
У вказаній довідці зазначено наступне: «Травма, ТАК, пов`язана з проходженням військової служби. Довідка про обставини травми не надана. На підставі статті 81 графи II Розкладу хвороб - потребує відпустки за станом здоров`я на 30 (тридцять) календарних днів». (а.с.71 зворот).
Відповідно до відпускного квитка в/ч НОМЕР_2 від 21.08.2022 №291, головному сержанту ОСОБА_1 командиру 2 розвідувального взводу РВ в/ч НОМЕР_2 за станом здоров`я надана відпустка терміном 30 днів з 21.08.2022 по 19.09.2022 (а.с.17).
Згідно з довідкою про обставини травми (поранення, контузії, каліцтва) в/ч НОМЕР_2 від 19.09.2022 №796, старшина ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , 20.05.2022 року одержав закритий переломо-вивих голівки правого стегна. ЗТГК: забій грудної клітини. Забій ділянки правого колінного суглобу. За обставин: 20.05.222 р. виконавши завдання по прикриттю та мінуванню бойових позицій, повертаючись назад, рухаючись в бойових умовах по дорозі в напрямку н.п. Покровське Донецької області, потрапив в ДТП та отримав травму командир 2 розвідувального відділення розвідувального взводу військової частини НОМЕР_2 старшина ОСОБА_1 . Військовослужбовець ніс службу у засобах індивідуального захисту. Поранення сталось під час виконання обов`язків військової служби в районах бойових дій, одержане під час захисту Батьківщини, захисту незалежності суверенітету та територіальної цілісності України, поранення не пов`язане із вчиненням злочину чи адміністративного правопорушення, не є наслідком навмисного заподіяння собі тілесного ушкодження (а.с. 16 зворот).
Відповідно до свідоцтва про хворобу №8392, затвердженого 04.11.2022 постановою ЦВЛК Збройних Сил України, 01.11.2022 гарнізонною ВЛК НВМКЦ «ГВКГ» за розпорядженням командира в/ч НОМЕР_2 від 19.09.2022 №1020 проведено огляд ОСОБА_1 , 1982 р.н., яким встановлено діагноз та постанова ВЛК про причинний зв`язок захворювання, поранення, контузії, каліцтва, а саме: 
«Стан після поєднаної торако-скелетної травми (20.05.2022): закритого уламкового перелом вивиху головки правої стегнової кістки, усуненого закритим шляхом (20.05.2022), закритого внутрішньо суглобового багато уламкового перелому верхньої третини правої великогомілкової кістки, лікованого оперативно (22.06.2022 - відкрита репозиція, накістковий остеосинтез уламків правої великогомілкової кістки) з наявністю металоконструкції, нестійкою комбінованою розгинальною контрактурою правого колінного суглобу при тимчасовому порушенні функції. Посттравматична нейропатія малогомілкового нерву з незначним порушенням функції. Травма тяжка. 
Травма, ТАК, пов`язана із захистом Батьківщини. 
Деформуючий остеоартроз обох кульшових суглобів II ст. з больовим синдромом без порушення функції.
Захворювання, НІ, не пов`язане з проходженням військової служби. 
Короткозорість обох очей в 0,75 D при гостроті зору 1,0 на кожне око. 
Захворювання, ТАК, пов`язане з проходженням військової служби. 
Постанова ВЛК про придатність до військової служби, служби за військовою спеціальністю тощо. 
На підставі статті 81 графи II Розкладу хвороб непридатний до військової служби з переоглядом через 6 місяців». (а.с.72).
Надаючи правову оцінку обставинам справи, висновкам суду першої інстанції та доводам апелянта, колегія суддів зазначає наступне.
Частиною 2 статті 19 Конституції України передбачено, що органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.
Відповідно до статті 46 Конституції України, громадяни мають право на соціальний захист, що включає право на забезпечення їх у разі повної, часткової або тимчасової втрати працездатності, втрати годувальника, безробіття з незалежних від них обставин, а також у старості та в інших випадках, передбачених законом.
Відповідно до статті 1 Закону України «Про соціальний і правовий захист військовослужбовців та членів їх сімей» (далі - Закон №2011-XII), соціальний захист військовослужбовців - діяльність (функція) держави, спрямована на встановлення системи правових і соціальних гарантій, що забезпечують реалізацію конституційних прав і свобод, задоволення матеріальних і духовних потреб військовослужбовців відповідно до особливого виду їх службової діяльності, статусу в суспільстві, підтримання соціальної стабільності у військовому середовищі. Це право на забезпечення їх у разі повної, часткової або тимчасової втрати працездатності, втрати годувальника, безробіття з незалежних від них обставин, у старості, а також в інших випадках, передбачених законом.
Відповідно до частини 2 статті 1, 2 Закону №2011-ХІІ, у зв`язку з особливим характером військової служби, яка пов`язана із захистом Вітчизни, військовослужбовцям надаються визначені законом пільги, гарантії та компенсації.
Згідно з частиною 4 статті 9 Закону № 2011-ХІІ, грошове забезпечення виплачується у розмірах, що встановлюються Кабінетом Міністрів України.
У силу вимог частини 1-3 статті 1 Закону України «Про військовий обов`язок і військову службу» №2232-XII від 25.03.1992 (далі - Закон №2232-XII) захист Вітчизни, незалежності та територіальної цілісності України є конституційним обов`язком громадян України. Військовий обов`язок установлюється з метою підготовки громадян України до захисту Вітчизни, забезпечення особовим складом Збройних Сил України, інших утворених відповідно до законів України військових формувань, а також правоохоронних органів спеціального призначення та Державної спеціальної служби транспорту, посади в яких комплектуються військовослужбовцями. Військовий обов`язок включає у тому числі проходження військової служби.
Статтею 2 Закону №2232-XII встановлено, що проходження військової служби здійснюється громадянами України - у добровільному порядку (за контрактом) або за призовом.
У той же час, указом Президента України від 24.02.2022 № 64/2022 введено в Україні воєнний стан із 05 години 30 хвилин 24 лютого 2022 року строком на 30 діб.
Пунктом 2 указу Президента України від 24.02.2022 №53/2022 постановлено Кабінету Міністрів України в одноденний строк затвердити план заходів, передбачивши, зокрема забезпечення з 1 березня 2022 року підвищення грошового забезпечення військовослужбовців Збройних Сил України на 30 відсотків та доведення до 20 відсотків від початку 2022 року підвищення грошового забезпечення військовослужбовців Державної прикордонної служби України та Національної гвардії України.
На виконання вказаного Указу, 28.02.2022 Кабінетом Міністрів України прийнято Постанову № 168 «Питання деяких виплат військовослужбовцям, особам рядового і начальницького складу, поліцейським та їх сім`ям під час дії воєнного стану» (далі - Постанова № 168).
Так, Постановою № 168 (в редакції, чинній на момент виникнення спірних правовідносин) встановлено, що на період дії воєнного стану військовослужбовцям Збройних Сил, Служби безпеки, Служби зовнішньої розвідки, Головного управління розвідки Міністерства оборони, Національної гвардії, Державної прикордонної служби, Управління державної охорони, Державної служби спеціального зв`язку та захисту інформації, Державної спеціальної служби транспорту, військовим прокурорам Офісу Генерального прокурора, особам рядового і начальницького складу Державної служби з надзвичайних ситуацій, співробітникам Служби судової охорони, особам начальницького складу управління спеціальних операцій Національного антикорупційного бюро та поліцейським, а також особам рядового і начальницького складу Державної кримінально-виконавчої служби, які несуть службу в органах і установах зазначеної Служби, що розташовані в межах адміністративно-територіальних одиниць, на території яких надається допомога в рамках Програми «єПідтримка», виплачується додаткова винагорода в розмірі 30 000 гривень щомісячно, а тим з них, які беруть безпосередню участь у бойових діях або забезпечують здійснення заходів з національної безпеки і оборони, відсічі і стримування збройної агресії, перебуваючи безпосередньо в районах у період здійснення зазначених заходів (у тому числі військовослужбовцям строкової служби), - розмір цієї додаткової винагороди збільшується до 100 000 гривень в розрахунку на місяць пропорційно часу участі у таких діях та заходах.
Пунктом 5 Постанови № 168 передбачено, що вона набирає чинності з моменту опублікування та застосовується з 24.02.2022.
Згідно із пунктом 2-1 Постанови № 168 вбачається, що порядок і умови виплати додаткової винагороди, а також одноразової грошової допомоги, передбачених цією постановою, визначаються керівниками відповідних міністерств та державних органів.
За правилами пункту 3 Постанови № 168 доручено Міністерству фінансів опрацювати питання щодо збільшення видатків відповідним розпорядникам бюджетних коштів для забезпечення реалізації цієї постанови.
У подальшому, 01.04.2022 до Постанови №168 внесені зміни, якими передбачено, що відповідно до наказів про виплату додаткової винагороди, збільшеної до 100000 гривень, включати осіб, зазначених у цьому пункті, у тому числі тих, які у зв`язку з пораненням (контузією, травмою, каліцтвом), пов`язаним із захистом Батьківщини, перебувають на стаціонарному лікуванні в закладах охорони здоров`я (у тому числі закордонних), включаючи час переміщення з одного лікарняного закладу охорони здоров`я до іншого, або перебувають у відпустці для лікування після тяжкого поранення за висновком (постановою) військово-лікарської (лікарсько-експертної) комісії.
Тобто, Постанова №168 передбачає дві підстави для проведення нарахування і виплати додаткової винагороди особам, зазначеним у пункті 1 такої Постанови, у розмірі до 100000,00 грн, а саме:
1) які у зв`язку з пораненням (контузією, травмою, каліцтвом), пов`язаним із захистом Батьківщини, перебувають на стаціонарному лікуванні в закладах охорони здоров`я (у тому числі закордонних), включаючи час переміщення з одного лікарняного закладу охорони здоров`я до іншого;
2) які у зв`язку з пораненням (контузією, травмою, каліцтвом), пов`язаним із захистом Батьківщини, перебувають у відпустці для лікування після тяжкого поранення за висновком (постановою) військово-лікарської (лікарсько-експертної) комісії.
Таким чином, з аналізу вищевикладених норм вбачається, що додаткова винагорода в розмірі до 100000 грн. виплачується військовослужбовцям у зв`язку з пораненням, пов`язаним із захистом Батьківщини, які перебувають на стаціонарному лікуванні в закладах охорони здоров`я (у тому числі закордонних),- з дня отримання такого поранення, включаючи час переміщення до лікарняного закладу (в тому числі з одного лікарняного закладу охорони здоров`я до іншого), або перебувають у відпустці для лікування після тяжкого поранення за висновком (постановою) військово-лікарської (лікарсько-експертної) комісії.
При цьому, Постанова №168 не містить обмежень щодо періоду та/або кількості перебувань на стаціонарному лікуванні в закладах охорони здоров`я, а також у відпустках для лікування за станом здоров`я, пов`язаних із пораненням, одержаним при захисті Батьківщини, за які виплачується збільшена до 100000 гривень винагорода.
Пунктом 7 окремого доручення Міністра Оборони України від 23.06.2022 №912/в/29 також встановлено, що до наказів про виплату додаткової винагороди, збільшеної до 100000 гривень, належить включати військовослужбовців, які, зокрема, у зв`язку з пораненням (контузією, травмою, каліцтвом), пов`язаним із захистом Батьківщини, перебувають на стаціонарному лікуванні в закладах охорони здоров`я (у тому числі закордонних), - з дня отримання такого поранення, включаючи час переміщення до лікарняного закладу (в тому числі з одного лікарняного закладу охорони здоров`я до іншого), або перебувають у відпустці для лікування після тяжкого поранення за висновком (постановою) військово-лікарської (лікарсько-експертної) комісії.
Щодо доводів скаржника стосовно наявності розбіжності між нарахованою відповідачем сумою у розмірі 38709,68 грн та фактично виплаченою у розмірі 27096,77 грн за 12 днів травня 2022 року, колегія суддів зазначає наступне.
Так, згідно наявної в матеріалах справи довідки про розміри грошового забезпечення (витяг з карток особових рахунків) позивача (а.с. 51) вбачається, що останньому військовою частиною НОМЕР_2 було нараховано за травень місяць додаткову винагороду у розмірах 13548,39 грн, 4516,13 грн, 27096,77 грн. Вказана довідка містить також відомості стосовно виплати на особовий рахунок позивача, з урахуванням обов`язкових зборів та платежів, вказаних сум. 
Зарахування вказаних сум також підтверджується і доданою до позовної заяви довідкою, яка містить інформацію про рух коштів по рахунку позивача.
Таким чином, з огляду на викладене, колегія суддів приходить до висновку про відсутність підстав для нарахування та здійснення виплати додаткової винагороди за 12 днів травня 2022 року.
За таких обставин, колегія суддів погоджується з висновком суду першої інстанції про відсутність підстав для задоволення вимог позивача в цій частині.
Колегія суддів звертає увагу також на те, що нарахування та виплата позивачу додаткової винагороди у розмірі 100000 грн за період червень-липень 2022 також підтверджується достовірними відомостями, що наявні в матеріалах справи. Про що також вірно було зазначено судом першої інстанції.
Щодо доводів скаржника про ненарахування відповідачем за 19 днів серпня 2022 року додаткової винагороди у сумі 61290,32 грн, колегія суддів зазначає.
Як вже було встановлено судом першої інстанції та вбачається з матеріалів справи, у період з 29.07.2022 по 19.08.2022 головний сержант в/ч НОМЕР_2 ОСОБА_1 1982 р.н. перебував на лікуванні у відділенні медичної реабілітації в/ч НОМЕР_5 , що підтверджується виписним епікризом №1173 (а.с.15 зворот).
Як вбачається зі змісту оскаржуваного рішення суду першої інстанції та наявних в матеріалах справи документів, за серпень 2022 року позивачу було нараховано та виплачено додаткову винагороду в сумі 31612,90 грн.
Разом з тим, колегія суддів зазначає, що виходячи з встановленого законодавством розміру додаткової винагороди - 100000 грн на місяць (пропорційно часу перебування на стаціонарному лікуванні), розмір додаткової винагороди позивача за 19 днів серпня 2022 року складає 61 290,32 грн (100000/31)*19.
При цьому, відповідачем не було доведено під час розгляду даної адміністративної справи, що вказана сума була нарахована та виплачена позивачу за даний період у повному обсязі. 
З огляду на вказане, доводи скаржника в цій частині колегія суддів вважає обґрунтованими. 
Стосовно доводів скаржника щодо помилковості висновків суду першої інстанції про відмову у задоволенні позовних вимог щодо перерахунку ОСОБА_1 винагороди за час його знаходження в розпорядженні командира військової частини за період з 01.06.2023 по 24.06.2023 колегія суддів зазначає таке.
Відповідно до частин першої-другої статті 5 КАС України кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до адміністративного суду, якщо вважає, що рішенням, дією чи бездіяльністю суб`єкта владних повноважень порушені її права, свободи або законні інтереси, і просити про їх захист шляхом:
1) визнання протиправним та нечинним нормативно-правового акта чи окремих його положень;
2) визнання протиправним та скасування індивідуального акта чи окремих його положень;
3) визнання дій суб`єкта владних повноважень протиправними та зобов`язання утриматися від вчинення певних дій;
4) визнання бездіяльності суб`єкта владних повноважень протиправною та зобов`язання вчинити певні дії;
5) встановлення наявності чи відсутності компетенції (повноважень) суб`єкта владних повноважень;
6) прийняття судом одного з рішень, зазначених у пунктах 1-4 цієї частини та стягнення з відповідача - суб`єкта владних повноважень коштів на відшкодування шкоди, заподіяної його протиправними рішеннями, дією або бездіяльністю.
Захист порушених прав, свобод чи інтересів особи, яка звернулася до суду, може здійснюватися судом також в інший спосіб, який не суперечить закону і забезпечує ефективний захист прав, свобод, інтересів людини і громадянина, інших суб`єктів у сфері публічно-правових відносин від порушень з боку суб`єктів владних повноважень.
Згідно з частиною другою статті 9 КАС України суд розглядає адміністративні справи не інакше як за позовною заявою, поданою відповідно до цього Кодексу, в межах позовних вимог. Суд може вийти за межі позовних вимог, якщо це необхідно для ефективного захисту прав, свобод, інтересів людини і громадянина, інших суб`єктів у сфері публічно-правових відносин від порушень з боку суб`єктів владних повноважень.
Ефективний спосіб захисту прав та інтересів особи в адміністративному суді має відповідати таким вимогам: забезпечувати максимально дієве поновлення порушених прав за існуючого законодавчого регулювання; бути адекватним фактичним обставинам справи; не суперечити суті позовних вимог, визначених особою, що звернулася до суду; узгоджуватися повною мірою з обов`язком суб`єкта владних повноважень діяти виключно у межах, порядку та способу, передбаченого законом.
Право на судовий захист як вид державного захисту прав і свобод людини і громадянина передбачає і конкретні гарантії ефективного поновлення в правах шляхом здійснення правосуддя; відсутність такої можливості обмежує це право, яке за змістом частини другої статті 64 Конституції України не може бути обмежено навіть в умовах воєнного або надзвичайного стану (абзац 15 пункту 3 мотивувальної частини Рішення Конституційного Суду України від 7 травня 2002 року № 8-рп/2002).
Правосуддя за своєю суттю визнається таким лише за умови, що воно відповідає вимогам справедливості і забезпечує ефективне поновлення в правах (абзац десятий пункту 9 мотивувальної частини Рішення Конституційного Суду України від 30 січня 2003 року № 3-рп/2003).
Конституційний Суд України у рішенні від 23 листопада 2018 року № 10-р/2018, зазначив, що відповідно до принципу верховенства права держава має запровадити таку процедуру апеляційного перегляду справ, яка забезпечувала б ефективність права на судовий захист на цій стадії судового провадження, зокрема давала б можливість відновлювати порушені права і свободи та максимально запобігати негативним індивідуальним наслідкам можливої судової помилки.
Таким чином, у рішеннях Конституційного Суду України сформульовано правовий висновок, відповідно до якого гарантування ефективного поновлення в правах забезпечується, зокрема, шляхом здійснення правосуддя, яке за своєю суттю визнається таким лише за умови, що воно відповідає вимогам справедливості та здійснюється на основі принципу верховенства права; держава має запровадити таку процедуру перегляду справ, яка забезпечувала б ефективність права на судовий захист на цій стадії судового провадження, та максимально запобігати негативним індивідуальним наслідкам можливої судової помилки.
Принцип ефективності судового захисту прав та інтересів особи закріплено також у низці міжнародних актів.
Зокрема, Загальною декларацією прав людини передбачено, що кожна людина має право на ефективне поновлення в правах компетентними національними судами у випадках порушення її основних прав, наданих їй конституцією або законом (стаття 8).
У статті 3 Міжнародного пакту про громадянські та політичні права передбачено, що кожна держава, яка бере участь у цьому Пакті, зобов`язується, зокрема, забезпечити всякій особі, права і свободи якої, визнані в цьому Пакті, порушено, ефективний засіб правового захисту, навіть коли це порушення було вчинене особами, що діяли як особи офіційні.
Таке право також закріплене у Конвенції про захист прав людини та основних свобод, а саме - у статті 13 визначено, що кожен, чиї права та свободи, визнані в цій Конвенції, було порушено, має право на ефективний засіб юридичного захисту в національному органі, навіть якщо таке порушення було вчинене особами, які здійснювали свої офіційні повноваження.
Відповідно до свідоцтва про хворобу №8392 від 04.11.2022, ОСОБА_1 , на підставі статті 81 графи ІІ Розкладу хвороб, визнаний непридатним до військової служби з переоглядом через 6 місяців (а.с. 72)
Згідно з довідкою військово-лікарської комісії від 17.05.2023 №9129, позивач визнаний обмежено придатний до військової служби внаслідок отриманої 20.05.2022 тяжкої травми пов`язаної із захистом Батьківщини (а.с. 71).
Згідно наявних в матеріалах справи витягів з наказу командира військової частини НОМЕР_2 (по стройовій частині) від 08.06.2022 № 160 та 23.06.2023 № 178 відповідно (а.с. 49 зворот, 50) вбачається, що головний сержант ОСОБА_1 , командир 2 розвідувального відділення розвідувального взводу, з 08.06.2022 по 23.06.2023 (включно) перебував у розпорядженні командира в/ч НОМЕР_2 .
Правовідносини щодо виплати додаткової винагороди у випадку перебування військовослужбовця у розпорядженні відповідних командирів (починаючи з 01.06.2023) нормативно врегульоване Постановою Кабінету Міністрів України від 28 лютого 2022 р. №168 "Питання деяких виплат військовослужбовцям, особам рядового і начальницького складу, поліцейським та їх сім`ям під час дії воєнного стану", яка є актом вищої юридичної сили порівняно з наказом Міністерства оборони України «Про затвердження Порядку виплати грошового забезпечення військовослужбовцям Збройних Сил України та деяким іншим особам» № 260 від 07.06.2018.
Постановою Кабінету Міністрів України від 09.08.2023 № 836 «Про внесення змін до постанови Кабінету Міністрів України від 28 лютого 2022 р. № 168» (далі - Постанова № 836) було внесено до постанови Кабінету Міністрів України від 28 лютого 2022 р. № 168 «Питання деяких виплат військовослужбовцям, особам рядового і начальницького складу, поліцейським та їх сім`ям під час дії воєнного стану».
Постановою № 836 було доповнено Постанову № 168, зокрема, пунктами 1-1 та 1-2 відповідного змісту.
Так, відповідно до пункту 1-1 Постанови № 168, в редакції Постанови № 836, встановлено, серед іншого, що військовослужбовцям, які у зв`язку з пораненням (контузією, травмою або каліцтвом), пов`язаним із захистом Батьківщини, визнані військово-лікарською комісією обмежено придатними до військової служби або непридатними до військової служби з переоглядом через 6-12 місяців та зараховані у розпорядження відповідних командирів, після перебування у розпорядженні понад два місяці (за які вони втратили право на отримання грошового забезпечення в повному обсязі за останніми займаними посадами) і до закінчення перебування у розпорядженні щомісяця виплачується додаткова винагорода у розмірі 20100 гривень.
Надалі, постановою Кабінету Міністрів України від 15.09.2023 № 1001 «Про внесення змін до постанови Кабінету Міністрів України від 28 лютого 2022 р. № 168» також було внесено до постанови Кабінету Міністрів України від 28 лютого 2022 р. № 168 «Питання деяких виплат військовослужбовцям, особам рядового і начальницького складу, поліцейським та їх сім`ям під час дії воєнного стану» зміни, а саме: абзаци шостий і сьомий пункту 1-1 викладено в такій редакції:
«Розмір додаткової винагороди за категоріями посад керівного та інструкторсько-викладацького складу у навчальних військових частинах (навчальних центрах, навчальних підрозділах) встановлюється згідно з додатком.
Військовослужбовцям, які у зв`язку з пораненням (контузією, травмою або каліцтвом), пов`язаним із захистом Батьківщини, визнані військово-лікарською комісією обмежено придатними до військової служби або непридатними до військової служби з переоглядом через 6-12 місяців та зараховані у розпорядження відповідних командирів, протягом двох місяців з дня зарахування у розпорядження (без врахування часу перебування у відпустці та на лікуванні) виплачується грошове забезпечення (без урахування додаткової винагороди) за останньою займаною посадою у повному обсязі. Після перебування у розпорядженні понад два місяці і до закінчення перебування у розпорядженні таким військовослужбовцям щомісяця виплачується оклад за військовим званням, надбавка за вислугу років та додаткова винагорода у розмірі 20100 гривень».
Також вказано, що постанова Кабінету Міністрів України від 15.09.2023 № 1001 набирає чинності з дня її опублікування (20.09.2023) та застосовується в частині виплати додаткової винагороди з 1 червня 2023 року.
Отже, з 01.06.2023 постанова №1001 застосовується лише в частині виплати додаткової винагороди, щодо здійснення інших виплат, до дати набрання чинності вказаною постановою, не зазначається.
Виходячи з викладеного вище, Постанова № 168 (в редакції Постанови №1001) може бути застосована до правовідносин у даній справі в частині виплати додаткової винагороди з 01.06.2023 до дати наказу про вибуття позивача до нового місця служби (23.06.2026).
Таким чином, наведені обставини дають підстави колегії суддів для висновку про те, що наявними в матеріалах справи доказами підтверджено наявність у ОСОБА_1 права на виплату йому додаткової винагороди у розмірі 20100 грн, за період його перебування у розпорядженні командира військової частини НОМЕР_2 з 01.06.2023 по 23.06.2023 (включно). 
Отже доводи скаржника в цій частині колегія суддів вважає обґрунтованими, а відтак позовні вимоги в цій частині також є такими, що підлягають задоволенню. 
Згідно з усталеною практикою Європейського суду з прав людини, яка відображає принцип, пов`язаний з належним здійсненням правосуддя, у рішеннях судів та інших органів з вирішення спорів мають бути належним чином зазначені підстави, на яких вони ґрунтуються. Хоча пункт 1 статті 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод зобов`язує суди обґрунтовувати свої рішення, його не можна тлумачити як такий, що вимагає детальної відповіді на кожен аргумент. Міра, до якої суд має виконати обов`язок щодо обґрунтування рішення, може бути різною в залежності від характеру рішення (справа «Серявін проти України», §58, рішення від 10.02.2010).
Згідно п. 2 ч. 1 ст. 315 КАС України, за наслідками розгляду апеляційної скарги на судове рішення суду першої інстанції суд апеляційної інстанції має право скасувати судове рішення повністю або частково і ухвалити нове судове рішення у відповідній частині або змінити судове рішення.
У відповідності до ч. 1 ст. 317 КАС України, підставами для скасування судового рішення суду першої інстанції повністю або частково та ухвалення нового рішення у відповідній частині або зміни рішення є: 1) неповне з`ясування судом обставин, що мають значення для справи; 2) недоведеність обставин, що мають значення для справи, які суд першої інстанції визнав встановленими; 3) невідповідність висновків, викладених у рішенні суду першої інстанції, обставинам справи; 4) неправильне застосування норм матеріального права або порушення норм процесуального права.
З огляду на викладене, оскільки судом першої інстанції неповно з`ясовано обставини, що мають значення для справи та частково неправильно застосовано норми матеріального права, колегія суддів приходить до висновку про наявність підстав для скасування оскаржуваного рішення суду першої інстанції в частині та ухвалення нового рішення у відповідній частині.
Керуючись ст. ст. 242-244, 250, 308, 311, 315, 317, 321, 322, 325 КАС України, колегія суддів 

ПОСТАНОВИЛА:

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 задовольнити частково.
Скасувати рішення Чернігівського окружного адміністративного суду від 06.01.2026 в частині відмови у задоволенні позовних вимог щодо: визнання протиправною бездіяльність військової частини НОМЕР_1 щодо нарахування та виплати ОСОБА_1 додаткової винагороди, збільшеної до 100000 грн в розрахунку на місяць, передбаченої постановою Кабінету Міністрів України від 28.02.2022 №168 «Питання деяких виплат військовослужбовцям, особам рядового і начальницького складу, поліцейським та їх сім`ям під час дії воєнного стану», за період з 01.08.2022 по 19.08.2022; зобов`язання військової частини НОМЕР_1 нарахувати та виплатити ОСОБА_1 додаткову винагороду, збільшеної до 100000 грн в розрахунку на місяць, передбаченої постановою Кабінету Міністрів України від 28.02.2022 №168 «Питання деяких виплат військовослужбовцям, особам рядового і начальницького складу, поліцейським та їх сім`ям під час дії воєнного стану», за період з 01.08.2022 по 19.08.2022; визнання протиправною бездіяльність військової частини НОМЕР_1 щодо не нарахування та невиплати ОСОБА_1 щомісячної додаткової винагороди в розмірі 20100 грн за час перебування у розпорядженні командира військової частини НОМЕР_2 з 01.06.2023 по 23.06.2023; зобов`язання військової частини НОМЕР_1 нарахувати та виплатити військовослужбовцю ОСОБА_1 (РНОКПП НОМЕР_6 ) щомісячної додаткової винагороди в розмірі 20100 грн за час перебування у розпорядженні командира військової частини НОМЕР_2 з 01.06.2023 по 23.06.2023 з урахуванням раніше виплачених сум.
Ухвалити в цій частині нове рішення, яким позовні вимоги ОСОБА_1 задовольнити.
Визнати протиправною бездіяльність Військової частини НОМЕР_1 щодо нарахування та виплати ОСОБА_1 (РНОКПП НОМЕР_6 ) додаткової винагороди, збільшеної до 100000 грн в розрахунку на місяць, передбаченої постановою Кабінету Міністрів України від 28.02.2022 №168 «Питання деяких виплат військовослужбовцям, особам рядового і начальницького складу, поліцейським та їх сім`ям під час дії воєнного стану», за період з 01.08.2022 по 19.08.2022.
Зобов`язати Військову частину НОМЕР_1 нарахувати та виплатити ОСОБА_1 додаткову винагороду, збільшену до 100000 грн в розрахунку на місяць, передбачену постановою Кабінету Міністрів України від 28.02.2022 №168 «Питання деяких виплат військовослужбовцям, особам рядового і начальницького складу, поліцейським та їх сім`ям під час дії воєнного стану», за період з 01.08.2022 по 19.08.2022, з урахування раніше виплачених сум.
Визнати протиправною бездіяльність військової частини НОМЕР_1 щодо не нарахування та невиплати ОСОБА_1 щомісячної додаткової винагороди в розмірі 20100 грн за час перебування у розпорядженні командира військової частини НОМЕР_2 з 01.06.2023 по 23.06.2023;
Зобов`язати військову частину НОМЕР_1 нарахувати та виплатити військовослужбовцю ОСОБА_1 (РНОКПП НОМЕР_6 ) щомісячну додаткову винагороду в розмірі 20100 грн за час перебування у розпорядженні командира військової частини НОМЕР_2 з 01.06.2023 по 23.06.2023 з урахуванням раніше виплачених сум;
В іншій частині рішення Чернігівського окружного адміністративного суду від 06.01.2026 залишити без змін.
Постанова набирає законної сили з дати її ухвалення та оскарженню не підлягає, крім випадків, передбачених п. 2 ч. 5 ст. 328 КАС України, шляхом подання касаційної скарги безпосередньо до Верховного Суду протягом тридцяти днів з дня складання повного судового рішення.

Суддя-доповідач О.В. Говорун

Судді О.М. Оксененко 

О.В. Чуприна