Справа № 336/3219/26
Пр.2-а/336/66/2026 
25.05.26
РІШЕННЯ
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ
25 травня 2026 року        м.Запоріжжя
Шевченківський районний суд м. Запоріжжя у складі: головуючого судді: Вайнраух Л.А., за участі секретарки судового засідання: Коваль О.В., розглянув у відкритому судовому засіданні в порядку спрощеного позовного провадження в залі суду в м.Запоріжжі без повідомлення сторін за наявними у справі матеріалами адміністративну справу за позовом ОСОБА_1 до ІНФОРМАЦІЯ_1 про скасування постанови про накладення адміністративного стягнення, поданий в порядку адміністративного судочинства, -

ВСТАНОВИВ:

Представник позивача адвокат Мітасов М.І. 06.04.2026 через систему «Електронний суд» звернувся до суду із вказаним адміністративним позовом, за змістом якого просить суд визнати протиправною та скасувати постанову ІНФОРМАЦІЯ_1 №R430221 від 26.03.2026 про притягнення ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , до адміністративної відповідальності, передбаченої ч.3 ст.210-1 КУпАП; провадження по справі закрити на підставі п.1 ч.1 ст.247 КУпАП у зв`язку з відсутністю в його діях складу адміністративного правопорушення.
В обґрунтування позову представником позивача зазначено, що відповідно до оскаржуваної постанови позивача притягнуто до адміністративної відповідальності за ч. 3 ст. 210-1 КУпАП та накладено адміністративне стягнення у вигляді штрафу в розмірі 17 000,00 гривень. Підставою для винесення постанови стало порушення законодавства про мобілізаційну підготовку та мобілізацію, що полягало у непроходженні військово-лікарської комісії.
Представник позивача вважає дану постанову протиправною та такою, що підлягає скасуванню, оскільки відповідно до довідки, виданої ІНФОРМАЦІЯ_3 ОСОБА_1 згідно зі ст. 37 Закону України «Про військовий обов`язок і військову службу» не підлягає військовому обліку, у зв`язку з чим не є військовозобов`язаним, не перебуває на військовому обліку, крім того, з боку відповідача порушено приписи ст.280 КУпАП. З боку відповідача відповідно до тверджень сторони позивача не здійснено перевірки всіх доказів, а також тієї обставини, що ОСОБА_1 не є суб?єктом правопорушення. У позовній заяві також наголошено, що відповідно до ст. 77 КАС України обов`язок доведення правомірності рішення покладається на відповідача.
За змістом позовної заяви 16.03.2026 позивача зупинено працівниками поліції спільно з невстановленими особами, які представилися представниками ІНФОРМАЦІЯ_1 , після чого без належного правового обґрунтування, без роз`яснення підстав, мети та процесуального статусу відповідних дій, а також без надання йому можливості вільно залишити місце події, його примусово доставлено до ІНФОРМАЦІЯ_4 для уточнення облікових даних, де ОСОБА_1 утримували близько двох діб, фотографували його документи без згоди. Окрім цього, 17.03.2026 позивач пройшов військово-лікарську комісію, яку він вважає незаконною, оскільки така комісія організована та проведена за відсутності належних правових підстав, без дотримання встановленого порядку, без забезпечення добровільності участі, без реальної можливості скористатися правовою допомогою, надати заперечення, ознайомитися з підставами її проведення та захистити свої права. Представник позивача стверджує, що, не перебуваючи на військовому обліку, позивач не мав підстав для проходження ВЛК, крім того, для його проходження не викликався. Крім того, 16.03.2026 складено протокол про адміністративне правопорушення відносно ОСОБА_1 , про дату розгляду справи повідомлено усно.
В день розгляду з боку відповідача порушено процедуру розгляду, не повідомлено про початок розгляду, не роз?яснено процесуальні права, не вислухано пояснення ОСОБА_1 та не досліджено докази. Натомість, позивачу фактично вручено вже підготовлену постанову про притягнення до адміністративної відповідальності, без належних підписів уповноваженої посадової особи, без відбитка печатки та інших обов`язкових реквізитів, що ставить під сумнів її автентичність та законність.
Враховуючи наведене, оскільки притягнення особи до адміністративної відповідальності можливе лише за наявності події адміністративного правопорушення та вини особи у його вчиненні, яка підтверджена належними доказами, наводячи посилання на приписи Конституції України, КУпАП, а також спеціального законодавства у сфері мобілізації, внаслідок протиправності рішення суб`єкта владних повноважень, за відсутності у діях позивача складу адміністративного правопорушення, передбаченого ч.3 ст.210-1 КУпАП, представник позивача, діючи в інтересах довірителя, просить задовольнити позовні вимоги.
Ухвалою судді Шевченківського районного суду м. Запоріжжя від 16.04.2026 постановлено прийняти до розгляду та відкрити провадження у адміністративній справі, справу розглядати за правилами спрощеного позовного провадження без повідомлення сторін за наявними у справі матеріалами, за відсутності клопотання будь-якої зі сторін про інше. Роз`яснено, що відзив на позовну заяву (відзив) відповідач вправі подати до судового засідання у справі. Відповідно до ч.6 ст.162 КАС України у разі ненадання відповідачем відзиву у встановлений судом строк без поважних причин суд вирішує справу за наявними матеріалами.
Відповідач скористався своїм правом, врегульованим ч.4 ст.159, ч.1 ст.261 КАС України, скерував відзив у передбачений строк, а саме 21.04.2026, тобто, до початку судового засідання.
Так, згідно з відзивом, який надісланий за допомогою системи «Електронний суд» 21.04.2026, представником відповідача Куліченком Є.В., - відповідач з вказаним позовом повністю не погоджується з таких підстав. 
Так, за змістом відзиву, під час складання протоколу №459 від 16.03.2026 про адміністративне правопорушення позивача ознайомлено з правами та обов`язками особи, яка притягається до адміністративної відповідальності, в тому числі зі змістом статті 268 КУпАП. Будь-яких заяв та клопотань від ОСОБА_1 не надходило. За результатами розгляду матеріалів справи №459 від 16.03.2026 про адміністративне правопорушення за ознаками ч.3 ст.210-1 КУпАП винесено постанову №R430221 від 26.03.2026, якою ОСОБА_1 притягнуто до адміністративної відповідальності із застосуванням стягнення у виді штрафу у сумі 17 000,00 гривень.
Як стверджує представник відповідача, згідно з даними Єдиного електронного реєстру військовозобов`язаних «Оберіг» ОСОБА_1 перебуває на військовому обліку Центрального ОР у місті ІНФОРМАЦІЯ_5 з 16.03.2026. Положенням про військово-лікарську експертизу в Збройних силах України, затвердженим Наказом МОУ від 14.08.2008 №402, визначено, що під час дії воєнного стану висновок ВЛК діє один рік. Так, під час складання протоколу №459 від 16.03.2026 встановлено, що позивач не проходив військово-лікарської комісії. Відповідно до п.2 Прикінцевих та перехідні положень Закону України «Про внесення змін до деяких законів України щодо забезпечення прав військовослужбовців та поліцейських на соціальний захист» від 21.03.2024 3621-IX, установлено, що громадяни України віком від 25 до 60 років, які були визнані обмежено придатними до військової служби до набрання чинності цим Законом (крім осіб, визнаних в установленому порядку особами з інвалідністю), з дня набрання чинності цим Законом зобо?язані до 5 червня 2025 року пройти повторний медичний огляд з метою визначення придатності до військової служби. Такі громадяни зобов`язані самостійно звернутися до територіального центру комплектування та соціальної підтримки (військовозобов`язані та резервісти Служби безпеки України - до Центрального управління або регіональних органів Служби безпеки України, військовозобов`язані та резервісти розвідувальних органів України - до відповідного підрозділу розвідувальних органів України) або через електронний кабінет призовника, військовозобов`язаного та резервіста з метою отримання направлення на військово-лікарську комісію для проходження медичного огляду».
Також, відповідно до змісту відзиву, наголошено на п.22 Порядку проведення призову громадян на військову службу під час мобілізації, на особливий період затвердженого Постановою Кабінету Міністрів України від 16 травня 2024 р. № 560 "Про затвердження Порядку проведення призову громадян на військову службу під час мобілізації, на особливий період", яким визначено, що військовозобов`язані протягом 60 днів з дня набрання чинності Указом Президента України про оголошення мобілізації, затвердженим Верховною Радою України, зобов`язані уточнити свої облікові дані (адресу місця проживання, номери засобів зв`язку, адреси електронної пошти (за наявності) та інші персональні дані) через центри надання адміністративних послуг або електронний кабінет призовника, військовозобов`язаного, резервіста, або у районному (міському) територіальному центрі комплектування та соціальної підтримки за місцем свого перебування. 
Отже, як стверджує представник відповідача, притягнення позивача до адміністративної відповідальності є законним та обґрунтованим, оскільки позивач не уточнив відомості про стан здоров`я та не пройшов вчасно військово-лікарську комісію, докази виконання військового обов`язку до суду не надав, наразі військову службу не проходить. 
Враховуючи наведене, представник відповідача просить залишити позов без задоволення.
Суд враховує особливості провадження у справах з приводу рішень, дій чи бездіяльності суб`єктів владних повноважень щодо притягнення до адміністративної відповідальності, що врегульовані ст.286 КАС України.
За нормою ч.5 ст.262 КАС України суд розглядає справу в порядку спрощеного позовного провадження без повідомлення сторін за наявними у справі матеріалами, за відсутності клопотання будь-якої зі сторін про інше. 
Із врахуванням вимог ч.6 ст.262 КАС України, оскільки характер спірних правовідносин та предмет доказування у справі не вимагають проведення судового засідання з повідомленням сторін для повного та всебічного встановлення обставин справи, підстав для такого здійснення розгляду справи за ініціативою суду не встановлено.
Інших процесуальних дій у справі судом не вчинено за відсутності відповідних заяв та клопотань.
Розглянувши позовну заяву, всебічно вивчивши обставини справи, дослідивши наявні письмові докази, суд дійшов висновку про те, що позов підлягає задоволенню з таких підстав.
Як врегульовано ч.2 ст.2 КАС України, у справах щодо оскарження рішень, дій чи бездіяльності суб`єктів владних повноважень адміністративні суди перевіряють, чи прийняті (вчинені) вони: на підставі, у межах повноважень та у спосіб, що визначені Конституцією та законами України; з використанням повноваження з метою, з якою це повноваження надано; обґрунтовано, тобто з урахуванням усіх обставин, що мають значення для прийняття рішення (вчинення дії); безсторонньо (неупереджено); добросовісно; розсудливо; з дотриманням принципу рівності перед законом, запобігаючи всім формам дискримінації; пропорційно, зокрема з дотриманням необхідного балансу між будь-якими несприятливими наслідками для прав, свобод та інтересів особи і цілями, на досягнення яких спрямоване це рішення (дія); з урахуванням права особи на участь у процесі прийняття рішення; своєчасно, тобто протягом розумного строку.
Як передбачено ч.1 ст.262 КАС України розгляд справи за правилами спрощеного позовного провадження здійснюється судом за правилами, встановленими цим Кодексом для розгляду справи за правилами загального позовного провадження, з особливостями, визначеними у цій главі. 
За наслідками розгляду справи з приводу рішень, дій чи бездіяльності суб`єктів владних повноважень у справах про притягнення до адміністративної відповідальності місцевий загальний суд як адміністративний має право скасувати рішення суб`єкта владних повноважень і закрити справу про адміністративне правопорушення (п.3 ч.3 ст.286 КАС України).
Статтею 19 Конституції України встановлено, що органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.
За змістом ст.62 Конституції України ніхто не зобов`язаний доводити свою невинуватість у вчиненні злочину. Обвинувачення не може ґрунтуватися на доказах, одержаних незаконним шляхом, а також на припущеннях. Усі сумніви щодо доведеності вини особи тлумачаться на її користь. Ця норма розповсюджується й на справи про адміністративні правопорушення.
Нормою ст.280 КУпАП закріплено, що орган (посадова особа) при розгляді справи про адміністративне правопорушення зобов`язаний з`ясувати: чи було вчинено адміністративне правопорушення, чи винна дана особа в його вчиненні, чи підлягає вона адміністративній відповідальності, чи є обставини, що пом`якшують і обтяжують відповідальність, чи заподіяно майнову шкоду, чи є підстави для передачі матеріалів про адміністративне правопорушення на розгляд громадської організації, трудового колективу, а також з`ясувати інші обставини, що мають значення для правильного вирішення справи. 
За приписами ст.251 КУпАП доказами в справі про адміністративне правопорушення, є будь-які фактичні дані, на основі яких у визначеному законом порядку орган (посадова особа) встановлює наявність чи відсутність адміністративного право-порушення, винність даної особи в його вчиненні та інші обставини, що мають значення для правильного вирішення справи. Ці дані встановлюються протоколом про адміністративне правопорушення, поясненнями особи, яка притягається до адміністративної відповідальності, потерпілих, свідків, висновком експерта, речовими доказами, показаннями технічних приладів та технічних засобів, що мають функції фото- і кінозйомки, відеозапису, у тому числі тими, що використовуються особою, яка притягається до адміністративної відповідальності, або свідками, а також працюючими в автоматичному режимі, чи засобів фото- і кінозйомки, відеозапису, у тому числі тими, що використовуються особою, яка притягається до адміністративної відповідальності, або свідками, а також працюючими в автоматичному режимі або в режимі фотозйомки (відеозапису), які використовуються при нагляді за виконанням правил, норм і стандартів, що стосуються забезпечення безпеки дорожнього руху та паркування транспортних засобів, актом огляду та тимчасового затримання транспортного засобу, протоколом про вилучення речей і документів, а також іншими документами.
Ч.1 ст.9 КУпАП передбачено, що адміністративним правопорушенням (проступком) визнається протиправна, винна (умисна або необережна) дія чи бездіяльність, яка посягає на громадський порядок, власність, права і свободи громадян, на встановлений порядок управління і за яку законом передбачено адміністративну відповідальність.
Тобто, адміністративне правопорушення - це вчинок, який має форму дії або бездіяльності. Проте, щоб вчинок можна було кваліфікувати, як адміністративне правопорушення, він повинен мати сукупність юридичних ознак, що визначають склад правопорушення, а саме: об`єктивну сторону, об`єкт, суб`єктивну сторону (внутрішня сторона діяння, елементами якої є вина, мотив і мета) і суб`єкт. Наявність усіх ознак правопорушення є єдиною підставою для притягнення правопорушника до відповідальності. Якщо відсутня хоча б одна з ознак правопорушення, особа не може бути притягнута до відповідальності.
Згідно зі ст.235 КУпАП територіальні центри комплектування та соціальної підтримки розглядають справи про такі адміністративні правопорушення: про порушення призовниками, військовозобов`язаними, резервістами правил військового обліку, про порушення законодавства про оборону, мобілізаційну підготовку та мобілізацію, про зіпсуття військово-облікових документів чи втрату їх з необережності (статті 210, 210-1, 211 (крім правопорушень, вчинених військовозобов`язаними чи резервістами, які перебувають у запасі Служби безпеки України або Служби зовнішньої розвідки України). Від імені територіальних центрів комплектування та соціальної підтримки розглядати справи про адміністративні правопорушення і накладати адміністративні стягнення мають право керівники територіальних центрів комплектування та соціальної підтримки.
На підтвердження повноважень т.в.о. начальника ІНФОРМАЦІЯ_4 ОСОБА_2 , яким винесено оскаржуване рішення, стороною позивача додано до відзиву копію наказу (по стройовій частині) №331 від 23.11.2025 за підписом начальника І.Матвійчука.
Разом з цим, стороною відповідача не надано відповідних доказів стосовно обсягу повноважень посадової особи, яка винесла оскаржуване рішення суб`єкта владних повноважень, як і повноважень посадової особи, що склала протокол про адміністративне правопорушення від 16.03.2026.
Позивач, в інтересах якого діє представник, в позовній заяві наполягає на відсутності в діях ОСОБА_1 складу і події адміністративного правопорушення, передбаченого ч.3 ст.210-1 КУпАП. Вважає, що рішення відповідача винесене протиправно та необґрунтовано, внаслідок неповного з`ясування обставин, що мають значення для справи, відтак, викладені висновки не відповідають її фактичним обставинам.
Судом встановлено, що за даними протокола про адміністративне правопорушення №450 від 16.03.2026, складеного начальником відділу військового обліку та бронювання ІНФОРМАЦІЯ_4 ОСОБА_3 , - ОСОБА_1 згідно АІС «Оберіг» з 16.03.2026 є порушником правил військового обліку. 
У протоколі зазначено у графі «суть адміністративного правопорушення», що під час загальної мобілізації громадянин ОСОБА_4 , порушуючи вимоги пункту 2 Перехідних положень Закону України N3621-IX "Про внесення змін до деяких законів України щодо забезпечення прав військовослужбовців та поліцейських на соціальний захист" від 21.03.2024 (із змінами, внесеними згідно із Законом N4235-IX від 12.02.2025), згідно яких громадяни України віком від 25 до 60 років, які були визнані обмежено придатними до військової служби до набрання чинності цим Законом (крім осіб, визнаних в установленому порядку особами з інвалідністю), з дня набрання чинності цим Законом зобов?язані до 5 червня 2025 року пройти повторний медичний огляд з метою визначення придатності до військової служби, абзаців 2, 4 частини 1, абзаців 7, 8 пункту 3 статті 22 Закону України «Про мобілізацийну підготовку та мобілізацію», абзаців 2-6 частини 10 статті 1 Закону України «Про військовий облік і військову службу», підпунктів 2, 4 пункту 1 Додатку 2 до Порядку організації та ведення військового обліку призовників, військовозобов?язаних та резервістів, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 30 грудня 2022 року N1487, пунктів 21, 22, 69 Порядку проведення призову громадян на військову службу під час мобілізації, на особливий період затвердженого Постановою Кабінету Міністрів України від 16 травня 2024 р. N560 "Про затвердження Порядку проведення призову громадян на військову службу під час мобілізації, на особливий період", не пройшов до 5 червня 2025 року повторний медичний огляд з метою визначення придатності до військової служби. Враховуючи, що вищезазначені дії (бездіяльність) скоєні особою в умовах особливого періоду, ОСОБА_1 вчинив адміністративне правопорушення, передбачене ч.3 ст.210-1 КУпАП. 
У протоколі містяться підписи двох свідків, які засвідчили відмову ОСОБА_1 від підпису у протоколі, отримання його копії. Протокол містить підпис посадової особи, яка його склала. За даними протокола розгляд справи відбудеться 23.03.2026 об 11-00 годині в приміщенні ІНФОРМАЦІЯ_4 . Час складання протокола відсутній. 
Суд звертає увагу, що оскаржувана постанова винесена в іншу дату – 26.03.2026. разом з цим, участі ОСОБА_1 під час розгляду справи стороною позивача не спростовується.
Суд при розгляді даної справи погоджується із твердженням сторони відповідача щодо застосованості наступних нормативних приписів.
Так, п.2 Прикінцевих та перехідних положень Закону України «Про внесення змін до деяких законів України щодо забезпечення прав військовослужбовців та поліцейських на соціальний захист» установлено, що громадяни України віком від 25 до 60 років, які були визнані обмежено придатними до військової служби до набрання чинності цим Законом (крім осіб, визнаних в установленому порядку особами з інвалідністю), з дня набрання чинності цим Законом зобов`язані до 5 червня 2025 року пройти повторний медичний огляд з метою визначення придатності до військової служби. Такі громадяни зобов`язані самостійно звернутися до територіального центру комплектування та соціальної підтримки (військовозобов`язані та резервісти Служби безпеки України - до Центрального управління або регіональних органів Служби безпеки України, військовозобов`язані та резервісти розвідувальних органів України - до відповідного підрозділу розвідувальних органів України) або через електронний кабінет призовника, військовозобов`язаного та резервіста з метою отримання направлення на військово-лікарську комісію для проходження медичного огляду.
Крім того, п.1 Порядку проведення призову громадян на військову службу під час мобілізації, на особливий період, затвердженого Постановою КМУ №560 від 16.05.2024 «Питання проведення призову громадян на військову службу під час мобілізації, на особливий період» визначено, що цей Порядок визначає, зокрема,  процедуру перевірки військово-облікових документів громадян, уточнення персональних даних військовозобов`язаних та резервістів та внесення відповідних змін у військово-облікові документи; процедуру надання військовозобов`язаним та резервістам відстрочки від призову на військову службу під час мобілізації, на особливий період та її оформлення;  організацію медичного огляду військовозобов`язаних та резервістів для визначення придатності до військової служби; процедуру оформлення призову на військову службу під час мобілізації, на особливий період.
Дійсно, за викликом районного (міського) територіального центру комплектування та соціальної підтримки (Центрального управління або регіонального органу СБУ, відповідного підрозділу розвідувальних органів) резервісти та військовозобов`язані зобов`язані з`являтися у строк та місце, зазначені в повістці, для взяття на військовий облік, уточнення своїх персональних даних, даних військово-облікового документа з військово-обліковими даними Єдиного державного реєстру призовників, військовозобов`язаних, резервістів (територіального центру комплектування та соціальної підтримки), проходження медичного огляду для визначення придатності до військової служби (п.21).
Разом з цим, згідно з п.22 Порядку резервісти та військовозобов`язані протягом 60 днів з дня набрання чинності Указом Президента України про оголошення мобілізації, затвердженим Верховною Радою України, зобов`язані уточнити свої облікові дані (адресу місця проживання, номери засобів зв`язку, адреси електронної пошти (за наявності) та інші персональні дані) через центри надання адміністративних послуг або електронний кабінет призовника, військовозобов`язаного, резервіста, або у районному (міському) територіальному центрі комплектування та соціальної підтримки за місцем свого перебування або місцезнаходження чи відповідному підрозділі розвідувальних органів України, Центральному управлінні або регіональному органі СБУ.
Так, до справи долучено засвідчену копію довідки про доставлення (супроводження) громадянина до ТЦК та СП, ОСОБА_1 , РНОКПП НОМЕР_1 доставлений 16.03.2026 о 21-06 годині працівником патрульної поліції Черняк О.О. у зв?язку із порушенням ВО з 16.03.2026 по 15.03.2027, примітка: складено протокол №459 від 16.03.2026. Доказів незаконності даного доставлення (супроводження), вчинення протиправних дій з боку відповідача відносно позивача матеріали справи не містять.
За даними довідки, долученої сторонами, виданої ІНФОРМАЦІЯ_3 17.06.2002 №1/125, ОСОБА_1 , 1975 р.н. згідно зі ст.37 ЗУ п.5 «г» військовому обліку не підлягає. Довідка засвідчена підписом полковника ОСОБА_5 .
Крім того, представниками сторін долучено заяву ОСОБА_1 до ІНФОРМАЦІЯ_6 від 17.06.2002 про видачу військового квитка, у якій наявна примітка про зняття з військового обліку, дата поряд зі штампом 04.10.2006. 
Доказів виключення позивача ОСОБА_1 з військового обліку, зокрема, як засудженої особи, за станом здоров?я, по досягненню граничного віку тощо матеріали справи не містять.
Разом з цим, жодних доказів виконання з боку позивача в часі до доставлення до ТЦК та СП 16.03.2026 приписів п.2 Прикінцевих та перехідних положень Закону України «Про внесення змін до деяких законів України щодо забезпечення прав військовослужбовців та поліцейських на соціальний захист», а також п.22 Порядку, вказаного вище, для дослідження суду не надано, зокрема, даних щодо уточнення облікових даних ОСОБА_1 , проходження ним медичного огляду для визначення придатності до військової служби.
Судом також встановлено, що згідно з оскаржуваною постановою №R430221 від 26.03.2026, складеною ТВО начальника Центрального об? ІНФОРМАЦІЯ_7 ОСОБА_2 , винесеною відносно ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , місце проживання: АДРЕСА_1 , РНОКПП НОМЕР_1 , особу якого встановлено на підставі паспорта громадянина України НОМЕР_2 : за результатами з?ясування обставин справи ОСОБА_1 не пройшов (відмовився від проходження) ВЛК (п.2 розділу ІІ ЗУ «Про внесення змін до деяких законів України щодо забезпечення прав в/cл та поліцейських на соціальний захист», чим допустив порушення законодавства про оборону, мобілізаційну підготовку та мобілізацію. Таким чином, об?єктивна сторона правопорушення, передбаченого ч.3 ст.210-1 КУпАП не визначена.
Враховуючи, що ОСОБА_1 скоїв адміністративне правопорушення, передбачене ч.3 ст.210-1 КУпАП, як видно з постанови, на позивача накладено штраф у сумі 17 000,00 гривень. 
Постанова не містить врахування обставин відповідно до ст.33 КУпАП, а також визначення обставин відповідно до ст.34,35 КУпАП, фактичних обставин вчинення порушення (дати, часу, місця).
Постанова містить порядок сплати штрафу, оскарження, натомість відсутні примітка про дату набрання законної сили, строк пред`явлення до виконання, підпис посадової особи, якою винесено постанову (як у копії, наданій стороною позивача, так і у копії, наданій стороною відповідача, долученій до відзиву). У копії, наданій стороною відповідача, міститься підпис на постанові від імені ОСОБА_1 із датою отримання 30.03.2026.
Суд наголошує, що надані стороною відповідача докази не містять ані відомостей про перевірку за обставин, викладених в протоколі та оскаржуваній постанові, військово-облікового документа позивача в електронній формі, а також підтверджень здійснення фото- і відеофіксації процесу пред`явлення та перевірки документів із застосуванням технічних приладів та засобів фото- та відеофіксації, що є порушенням положень Порядку №550.
Так, за змістом п.54 Порядку врегульовано, що у ході перевірки документів перевіряється приналежність громадян щодо військового обов`язку, звіряються їх персональні дані, дані військово-облікового документа з військово-обліковими даними Єдиного державного реєстру призовників, військовозобов`язаних, резервістів (територіального центру комплектування та соціальної підтримки). Із зазначеною метою представники територіальних центрів комплектування та соціальної підтримки, органів охорони державного кордону або їх структурних підрозділів Держприкордонслужби та поліцейські можуть використовувати технічні прилади, засоби та спеціалізоване програмне забезпечення з доступом до Єдиного державного реєстру призовників, військовозобов`язаних та резервістів. 
Вказаним пунктом порядку також передбачена подальша процедура встановлення, що громадянин порушує правила військового обліку, визначені Порядком організації та ведення військового обліку призовників, військовозобов`язаних та резервістів, затвердженим постановою Кабінету Міністрів України від 30 грудня 2022 р. № 1487 (Офіційний вісник України, 2023 р., № 5, ст. 409), або Законом України “Про мобілізаційну підготовку та мобілізацію”, а також в разі виявлення розбіжностей військово-облікового документа з військово-обліковими даними Єдиного державного реєстру призовників, військовозобов`язаних, резервістів старший групи. 
Окремо, виходячи з положень п.55 Порядку, суд наголошує, що саме військово-обліковий документ, що визначає належність його власника до військового обов`язку, виданий до дня набрання чинності Законом України від 11 квітня 2024 р. № 3633-IX “Про внесення змін до деяких законодавчих актів України щодо окремих питань проходження військової служби, мобілізації та військового обліку”, є чинним та не потребує обов`язкової заміни у разі (з підстав) затвердження органом державної влади нової форми військово-облікового документа. 
До постанови, яка оскаржується в даній справі, не надано доказів перевірки відповідачем факту недотримання позивачем правил військового обліку.
Частиною 3 статті 210-1 КУпАП встановлено адміністративну відповідальність за порушення законодавства про оборону, мобілізаційну підготовку та мобілізацію, вчинене в особливий період, тобто, є бланкетною. 
Так, у постанові зазначено, що позивач порушив вимоги п.2 розділу ІІ ЗУ «Про внесення змін до деяких законів України щодо забезпечення прав в/cл та поліцейських на соціальний захист», проте, не визначено, чи вчинено правопорушення у формі дії або бездіяльності, що має безпосереднє значення для визначення наявності події і складу адміністративного правопорушення, не відображено фактичних обставин вчинення правопорушення.
Приміткою до ст.210 КУпАП врегульовано, що положення статей 210, 210-1 цього Кодексу не застосовуються у разі можливості отримання держателем Єдиного державного реєстру призовників, військовозобов`язаних та резервістів персональних даних призовника, військовозобов`язаного, резервіста шляхом електронної інформаційної взаємодії з іншими інформаційно-комунікаційними системами, реєстрами (у тому числі публічними), базами (банками) даних, держателями (розпорядниками, адміністраторами) яких є державні органи. Суд позбавлений можливості оцінити наявність або відсутність такої можливості щодо позивача за відсутності відповідних доказів, позаяк вони не скеровані стороною відповідача.
Із врахуванням санкції ч.3 ст.210-1 КУпАП (штраф для громадян в розмірі від однієї тисячі до однієї тисячі п?ятисот неоподатковуваних мінімумів доходів громадян), на позивача накладено адміністративне стягнення у сумі 17 000,00 гривень, тобто, у передбаченому законом розмірі. Положень ст.22 КУпАП до позивача не застосовувалось.
Згідно з нормою статті 10 КУАП адміністративне правопорушення визнається вчиненим умисно, коли особа, яка його вчинила, усвідомлювала протиправний характер своєї дії чи бездіяльності, передбачала її шкідливі наслідки і бажала їх (прямий умисел) або свідомо допускала настання цих наслідків (непрямий умисел). Належних та допустимих доказів як на користь наявності об`єктивної сторони правопорушення, так і суб`єктивної сторони у діях позивача, зокрема, форми вини, матеріали справи не містять.
Згідно з ч.2 ст.72 КАС України доказами в адміністративному судочинстві є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інші обставини, що мають значення для правильного вирішення справи.
Відповідно до ст.73 КАС України належними є докази, які містять інформацію щодо предмета доказування. Предметом доказування є обставини, які підтверджують заявлені вимоги чи заперечення або мають інше значення для розгляду справи і підлягають встановленню при ухваленні судового рішення.
Натомість, будь-яких належних і допустимих доказів, які б надали суду підстави для висновків про обґрунтованість оскаржуваної постанови, стороною відповідача не надано.
Ч.1-4 ст.77 КАС України встановлено, що кожна сторона повинна довести ті обставини, на яких ґрунтуються її вимоги та заперечення, крім випадків, встановлених статтею 78 цього Кодексу.
В адміністративних справах про протиправність рішень, дій чи бездіяльності суб`єкта владних повноважень обов`язок щодо доказування правомірності свого рішення, дії чи бездіяльності покладається на відповідача. 
У таких справах суб`єкт владних повноважень не може посилатися на докази, які не були покладені в основу оскаржуваного рішення, за винятком випадків, коли він доведе, що ним було вжито всіх можливих заходів для їх отримання до прийняття оскаржуваного рішення, але вони не були отримані з незалежних від нього причин. Докази суду надають учасники справи. 
Суд не може витребовувати докази у позивача в адміністративних справах про протиправність рішень, дій чи бездіяльності суб`єкта владних повноважень, окрім доказів на підтвердження обставин, за яких, на думку позивача, відбулося порушення його прав, свобод чи інтересів. 
На переконання суду, у відповідача було достатньо часу для подання відповідних доказів на користь правомірності оскаржуваного рішення.
Враховуючи вказані норми адміністративного судочинства, саме на відповідача покладено обов`язок щодо доказування правомірності та обґрунтованості свого рішення, зокрема, події адміністративного правопорушення та наявності його складу у діях позивача. Проте, у даній справі вказаний обов`язок не дотриманий. 
Суд наголошує, що не є застосованим у справах даної категорії загальне положення щодо обов`язку позивача з приводу надання доказів на підтвердження заявлених вимог, адже в даному випадку діє саме спеціальна норма.
Таким чином, судом встановлено, що відповідачем в порушення вимог ст.77 КАС України не доведено правомірності оскаржуваної постанови, як і наявності події і складу адміністративного правопорушення, за яке позивач притягнутий до відповідальності.
Відповідно, оскаржувана постанова підлягає скасуванню, а провадження у справі про адміністративне правопорушення, передбачене ч.3 ст.210-1 КУпАП, – закриттю з підстав, встановлених п.1 ч.1 ст.247 КУпАП, - за відсутності події і складу адміністративного правопорушення в діях позивача.
Згідно з ч.1 ст.132, ч.1 ст.139 КАС України судові витрати складаються із судового збору та витрат, пов`язаних з розглядом справи. При задоволенні позову сторони, яка не є суб`єктом владних повноважень, всі судові витрати, які підлягають відшкодуванню або оплаті відповідно до положень цього Кодексу, стягуються за рахунок бюджетних асигнувань суб`єкта владних повноважень, що виступав відповідачем у справі, або якщо відповідачем у справі виступала його посадова чи службова особа. 
Так, відповідно до п.3 ч.2 ст.4 Закону України «Про судовий збір» за подання до адміністративного суду адміністративного позову немайнового характеру, який подано фізичною особою, розмір судового збору складає 0,4 розміру прожиткового мінімуму для працездатних осіб.
Разом з тим, згідно з правовим висновком Великої Палати Верховного Суду у постанові від 18 березня 2020 року у справі №543/775/17, провадження № 11-1287апп18, який є обов`язковим для суду, у справах щодо оскарження постанов про адміністративне правопорушення у розумінні статей 287, 288 КУпАП, як і в інших справах, які розглядаються судом у порядку позовного провадження, слід застосовувати статті 2-5 Закону України «Про судовий збір» від 08.07.2011 року № 3674-VI, які пільг за подання позовної заяви, відповідних скарг у цих правовідносинах не передбачають. Розмір судового збору за подання позовної заяви складає 0,2 розміру прожиткового мінімуму для працездатних осіб. Правова позиція Великої Палати Верховного Суду є обов`язковою для врахування судами в силу ч.5 ст.242 КАС України.
Таким чином згідно з ч.5 ст.4 Закону України «Про судовий збір», у разі ухвалення судом постанови про накладення адміністративного стягнення стягується судовий збір в сумі 0,2 розміру прожиткового мінімуму для працездатних осіб, встановленого законом на 01 січня відповідного календарного року. Станом на 2026 рік ця сума складає 665,50 гривень (3 328,00 гривень*0,2). При цьому, розмір прожиткового мінімуму для працездатних осіб визначений Законом України "Про Державний бюджет України на 2026 рік" (ст.7). 
Так, ч. 3 ст. 4 Закону України «Про судовий збір» встановлено, що при поданні до суду процесуальних документів, передбачених частиною другою цієї статті, в електронній формі - застосовується коефіцієнт 0,8 для пониження відповідного розміру ставки судового збору.
Позивачем сплачено судовий збір за розгляд двох позовних вимог немайнового характеру та із застосуванням коефіціенту 0,8, враховуючи приписи ст.4 вказаного вище нормативно-правового акта, беручи до уваги подання позовної заяви за допомогою системи «Електронний суд», тобто, у сумі 1 064,96 гривень. 
Проте, враховуючи взаємопов?язаність даних позовних вимог, їх нерозривність, сплаті підлягав судовий збір у сумі 532,48 гривень.
Таким чином, сплачений позивачем судовий збір у сумі 532,48 гривень підлягає компенсації на його користь за рахунок бюджетних асигнувань відповідача шляхом стягнення зазначеної суми.
Згідно з п.1 ч 1 ст.7 Закону України «Про судовий збір» сплачена сума судового збору повертається за клопотанням особи, яка його сплатила за ухвалою суду в разі зменшення розміру позовних вимог або внесення судового збору в більшому розмірі, ніж встановлено законом.
Судом встановлено, що позивачем при поданні позовної заяви сплачено судовий збір у більшому розмірі, ніж встановлено законом, на суму 532,48 гривень. Отже, внесений позивачем судовий збір у сумі 532,48 гривень підлягає поверненню в разі подання відповідного клопотання.
Керуючись ст. 2, 6, 8, 9, 12, 18, 59, 72-79, 121, 132, 139, 143, 159, 162, 175, 205, 229, 241-246, 257, 262, 269-272, 286 КАС України, суд, - 

УХВАЛИВ:

Позов ОСОБА_1 до ІНФОРМАЦІЯ_1 про скасування постанови про накладення адміністративного стягнення, поданий в порядку адміністративного судочинства, - задовольнити.
Скасувати постанову № R430221 від 26.03.2026 по справі про адміністративне правопорушення, винесену тимчасово виконуючим обов`язки начальника ІНФОРМАЦІЯ_1 ОСОБА_2 про накладення адміністративного стягнення відносно ОСОБА_1 за вчинення адміністративного правопорушення, передбаченого ч.3 ст.210-1 КУпАП, та застосування адміністративного стягнення у виді штрафу в розмірі 17 000,00 гривень на користь держави.
Провадження у справі про адміністративне правопорушення про притягнення ОСОБА_1 до адміністративної відповідальності за вчинення адміністративного правопорушення, передбаченого ч.3 ст.210-1 КУпАП, - закрити.
Стягнути за рахунок бюджетних асигнувань ІНФОРМАЦІЯ_1 на користь позивача ОСОБА_1 судові витрати по сплаті судового збору у сумі 532,48 гривень (п?ятсот тридцять дві гривні 48 копійок). 
Реквізити сторін: ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , адреса реєстрації: АДРЕСА_1 , РНОКПП НОМЕР_1 .
Центральний об?єднаний районний у м.Запоріжжя територіальний центр комплектування та соціальної підтримки, адреса місцезнаходження: АДРЕСА_2 , код ЄДРПОУ НОМЕР_3 .
Судове рішення набирає законної сили після закінчення строку апеляційного оскарження, а у разі їх апеляційного оскарження - з моменту проголошення судового рішення суду апеляційної інстанції.
Апеляційна скарга на судове рішення може бути подана безпосередньо до Третього апеляційного адміністративного суду протягом десяти днів з дня його складення.
Копію рішення суду невідкладно надіслати учасникам справи.
Рішення суду складено та підписано 25.05.2026.

Суддя         Л.А.Вайнраух