КИЇВСЬКИЙ ОКРУЖНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД  	
Р І Ш Е Н Н Я
І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И
20 травня 2026 року м. Київ справа №320/36472/24
Київський окружний адміністративний суд у складі головуючої судді Горобцової Я.В., за участі секретаря судового засідання Ярової В.А., позивача ОСОБА_1 , представників відповідачів Міхед О.С., Гнаюка М.І., Вовк І.Р. розглянувши у відкритому судовому засіданні адміністративну справу за позовом ОСОБА_1 до Офісу Генерального прокурора, Київської обласної прокуратури, Кваліфікаційно - дисциплінарної комісії прокурорів про визнання протиправним та скасування рішення, поновлення на посаді, стягнення моральної шкоди,
в с т а н в и в:
До Київського окружного адміністративного суду надійшов адміністративний позов ОСОБА_1 (далі - ОСОБА_1 , позивач) до Офісу Генерального прокурора (далі - відпвідач-1), Київської обласної прокуратури (далі - відповідач-2), Кваліфікаційно дисциплінарної комісії прокурорів (далі - КДКП, Комісія, відповідач-3), в якій позивач просить суд:
- визнати протиправним та скасувати рішення КДКП від 15 листопада 2023 року №214дп-23 про накладення на ОСОБА_1 дисциплінарного стягнення;
- визнати протиправним та скасувати наказ Генерального прокурора від 30 листопада 2023 року №27дк про застосування дисциплінарного стягнення та звільнення ОСОБА_1 з посади прокурора відділу міжнародного співробітництва прокуратури Київської області та органів прокуратури з 01 грудня 2023 року;
- поновити ОСОБА_1 на посаді прокурора відділу міжнародного співробітництва прокуратури Київської області (Київської обласної прокуратури) або рівнозначній посаді в органах прокуратури України з 01 грудня 2023 року;
- стягнути з Київської обласної прокуратури на користь ОСОБА_1 середній заробіток за час вимушеного прогулу, починаючи з 01 грудня 2023 року до моменту винесення рішення у справі або фактичного поновлення на роботі (з розрахунку середньомісячної заробітної плати у розмірі 60 000, 00 грн відповідно до вимог статті 81 Закону України «Про прокуратуру» від 14 жовтня 2014 року №1697- VII);
- стягнути з Київської обласної прокуратури на користь ОСОБА_1 завдану моральну шкоду в розмірі 500 000, 00 грн.
Ухвалою Київського окружного адміністративного суду від 14 лютого 2025 відкрито провадження по справі за правилами загального позовного провадження.
Позов мотивовано тим, що оспорювані рішення та наказ є протиправними, їх прийнято з порушенням установленої законом процедури, в діях позивачки немає складу дисциплінарного проступку, оскільки вона була відсутня на роботі з поважних причин. Також позивач зазначає, що не статусу прокурора, відтак на неї не розповсюджуються Правила внутрішнього службового розпорядку.
Заперечуючи проти заявлених позовних вимог, відповідачі наголосили, що дисциплінарний орган належним чином з`ясував обставини, які мали значення для прийняття рішення, навів мотиви, з яких дійшов висновків про наявність у діях позивачки складу дисциплінарного проступку з посиланням на належні докази, врахував характер проступку, його наслідки, особу прокурора, ступінь його вини та обґрунтував пропорційність застосованого виду дисциплінарного стягнення і його співмірність вчиненому проступку, а Київська міська прокуратура на підставі відповідного рішення дисциплінарного органу, реалізуючи свої дискреційні повноваження, звільнила позивачку, при цьому діяла на підставі, у межах повноважень та у спосіб, що визначений Конституцією та законами України, з використанням повноваження з метою, з якою це повноваження надано, обґрунтовано, тобто з урахуванням усіх обставин, що мають значення для прийняття рішення.
Позивач скористалась своїм правом на надання відповіді на відзиви відповідачів, в яких наполягала на заявлених позовним вимогах, просила суд їх задовольнити в повному обсязі.
КДКП були надані додаткові письмові пояснення по суті заявлених позовних вимог.
Оцінюючи подані сторонами докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному і об`єктивному розгляді всіх обставин справи в їх сукупності, суд дійшов висновку про необґрунтованість позовних вимог виходячи з наступного.
Матеріалами справи встановлено, що наказом Прокуратури Київської області від 20 серпня 2018 року №272-к позивачку призначено прокурором відділу міжнародного співробітництва прокуратури Київської області.
Позивач є одинокою матір`ю, особою з інвалідністю третьої групи та виховує сина ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_1 .
Статтею 4 Закону України «Про прокуратуру» установлено, що організація та діяльність прокуратури України, статус прокурорів визначаються Конституцією України, цим та іншими законами України, чинними міжнародними договорами, згода на обов`язковість яких надана Верховною Радою України.
Проведення атестації прокурорів здійснювалося в силу вимог Закону України «Про внесення змін до деяких законодавчих актів України щодо першочергових заходів із реформи органів прокуратури» від 19 вересня 2019 року № 113-IX (далі - Закон №113-IX) як умова реформування органів прокуратури, що стосувалась зокрема усіх без винятку прокурорів, які мали бажання продовжувати працювати у органах прокуратури.
Прокурор призначається на посаду безстроково та може бути звільнений з посади, його повноваження на посаді можуть бути припинені лише з підстав та в порядку, передбачених законом (частина 3 статті 16 Закону № 1697-VII із змінами, внесеними згідно із Законом № 113-IX).
Згідно із пунктом 6 розділу II «Прикінцеві і перехідні положення» Закону №113-ІХ з дня набрання чинності цим Законом усі прокурори Генеральної прокуратури України, регіональних прокуратур, місцевих прокуратур, військових прокуратур вважаються такими, що персонально попереджені у належному порядку про можливе майбутнє звільнення з посади на підставі пункту 9 частини першої статті 51 Закону України «Про прокуратуру».
Так, за результатами складання іспиту у формі тестування на загальні здібності та навички ОСОБА_1 набрала 90 балів, що є менше прохідного балу для успішного складання іспиту, тому не допускається до етапу проходження співбесіди. У зв`язку з чим, неуспішно пройшла атестацію про що зазначено у рішенні №252 кадрової комісії №2 «Про неуспішне проходження прокурором атестації за результатами складання іспиту у формі анонімного тестування на загальні здібності та навички з використанням комп`ютерної техніки» від 09 квітня 2020 року.
Листом від 22 вересня 2020 року №07-298 вих.20 виконувач обов`язків керівника Київської обласної прокуратури Киричук М. повідомив позивача про те, що згідно рішення Комісії з атестації прокурорів регіональних прокуратур від 09 квітня 2020 року вона неуспішно пройшла атестацію, а тому відповідно до вимог підпункту 2 пункту 19 Прикінцевих і перехідних положень Закону підлягає звільненню на підставі пункту 9 частини 1 статті 51 Закону України «Про прокуратуру». Однак, зазначено, що на неї поширюються гарантії, передбачені статтею 184 КЗпП України, зокрема, щодо недопущення звільнення одиноких матерів при наявності дитини віком до чотирнадцяти років або дитини з інвалідністю з ініціативи власника або уповноваженого ним органу, крім випадків повної ліквідації підприємства, установи, організації, коли допускається звільнення з обов`язковим працевлаштуванням. Повідомлено про те, що прокуратурою області систематично оголошуються добори на вакантні посади державної служби на період карантину. Роз`яснено про те, що відповідно до частини 3 статті 184 КЗпП України на період працевлаштування за нею з 11 вересня 2020 року зберігається середня заробітна плата протягом трьох місяців.
Наказом Київської обласної прокуратури від 28 вересня 2020 року №680к прокурору відділу міжнародного співробітництва прокуратури Київської області ОСОБА_1 тимчасово визначено робоче місце у відділі міжнародно - правового співробітництва Київської обласної прокуратури. Надбавку за високі досягнення у праці або за виконання особливо важливої роботи, передбачену постановою Кабінету Міністрів України від 31 травня 2012 року №505 «Про упорядкування структури та умов оплати праці працівників органів прокуратури» позивачці скасовано з 11 вересня 2020 року.
З наказом від 28 вересня 2020 року №680к позивача ознайомлено під підпис 02 жовтня 2020 року.
22 жовтня 2020 року позивач зверталась до виконувача обов`язків керівника Київської обласної прокуратури із заявою, у якій просила прийняти рішення про призначення (переведення) її на посаду прокурора відділу міжнародно - правового співробітництва Київської обласної прокуратури чи на іншу рівнозначну (рівноцінну) вакантну посаду прокурора відділу Київської обласної прокуратури та внести відповідний запис у її трудову книжку. Крім того, просила повідомити, на підставі якого нормативно - правового акту їй скасовано надбавку за високі досягнення у праці або за виконання особливо важливої роботи.
Листом від 30 жовтня 2020 року №27-331 вих.20 позивача повідомлено про те, що за нею зберігається оклад прокурора прокуратури Київської області у розмірі 5730,00 грн.
05 листопада 2020 року Київською обласною прокуратурою надано відповідь про те, що згідно із частиною 5 статті 32 КЗпП України переведення прокурорів відбувається з урахуванням особливостей, визначених законом, що регулює їхній статус. Частиною 5 статті 40 КЗпП України передбачено, що особливості звільнення окремих категорій працівників, в тому числі жінок, які мають дітей віком до 14 років, одиноких матерів, з підстав, передбачених у частині першій цієї статті, а також особливості застосування до них положень частини другої цієї статті, статей 42, 42-1, частинами 1-3 статті 49-2, статті 74, частини 3 статті 121 цього Кодексу, встановлюється законом, що регулює їхній статус. Зазначено про те, що встановлення надбавки за високі досягнення у праці або за виконання особливо важливої роботи є правом керівника прокуратури у межах затвердженого фонду оплати праці.
Позивачка, уважаючи наказ відповідача від 28 вересня 2020 року №680к протиправним, бездіяльність відповідача щодо не призначення її прокурором відділу Київської обласної прокуратури та бездіяльність відповідача, яка полягала у ненарахуванні та невиплаті їй грошового забезпечення з 11 вересня 2020 року в порядку та розмірах, передбачених статтею 81 Закону України «Про прокуратуру», звернулась до суду з позовом до Київської обласної прокуратури (далі- відповідач) про:
визнання протиправним та скасування наказу № від 28 вересня 2020 року №680к виконувача обов`язків керівника Київської обласної прокуратури Киричука М.Ю.;
визнання бездіяльності Київської обласної прокуратури щодо не призначення її прокурором відділу Київської обласної прокуратури протиправною та зобов`язання Київську обласну прокуратуру призначити на посаду прокурора відділу Київської обласної прокуратури;
визнання протиправної бездіяльності Київської обласної прокуратури, яка полягає у ненарахуванні та невиплаті грошового забезпечення (заробітної плати) з 11 вересня 2020 року в порядку та розмірах, передбачених статтею 81 Закону України «Про прокуратуру»;
зобов`язання Київської обласної прокуратури провести перерахунок грошового забезпечення (заробітної плати) з 11 вересня 2020 року відповідно до статті 81 Закону України «Про прокуратуру»;
зобов`язання Київської обласної прокуратури виплачувати грошове забезпечення прокурора з 11 вересня 2020 року відповідно до статті 81 Закону України «Про прокуратуру»;
стягнення моральної шкоди у розмірі 200 000,00 грн. 
Рішенням Донецького окружного адміністративного суду від 10 листопада 2020 року по справі № 200/10243/20-а у задоволенні позовних вимог відмовлено повністю.
Постановою Першого апеляційного адміністративного суду від 10 серпня 2021 року скасовано рішення Донецького окружного адміністративного суду від 10 листопада 2020 року та ухвалено нове рішення, яким позовні вимоги задоволено частково. Визнано протиправною бездіяльність Київської обласної прокуратури щодо не призначення ОСОБА_1 в Київську обласну прокуратуру на рівнозначну тій посаді, яку вона займала до тимчасового визначення її робочого місця. Зобов`язано Київську обласну прокуратуру призначити ОСОБА_1 з 11 вересня 2020 року в Київську обласну прокуратуру на посаду, рівнозначну посаді, яку обіймала згідно з наказом Прокуратури Київської області від 20 серпня 2018 року №272-к, з виплатою заробітної плати згідно з вимогами статті 81 Закону України «Про прокуратуру». Визнано протиправним та скасовано наказ Київської обласної прокуратури від 28 вересня 2020 року №680к. Стягнуто з Київської обласної прокуратури моральну шкоду у розмірі 20 000, 00 грн. У задоволенні решти позовних відмовлено.
Постановою Верховного Суді від 31 травня 2022 року касаційну скаргу Київської обласної прокуратури задоволено, постанову Першого апеляційного адміністративного суду від 10 серпня 2021 року скасовано, рішення Донецького окружного адміністративного суду від 10 листопада 2020 року залишено в силі. 
Наказом керівника Київської обласної прокуратури від 14 грудня 2021 року № 894к ОСОБА_1 тимчасово визначено робоче місце в управлінні нагляду за додержанням законів Національною поліцією України та органами, які ведуть боротьбу з організованою та транснаціональною злочинністю і координації правоохоронних органів, Київської обласної прокуратури. 
Із цим наказом прокурор ознайомлена особисто.
До Комісії 22 березня 2023 року надійшла дисциплінарна скарга керівника Київської обласної прокуратури ОСОБА_4 про вчинення дисциплінарного проступку ОСОБА_1 .
Указана дисциплінарна скарга 22 березня 2023 року розподілена члену Комісії ОСОБА_3 , який за результатами її вивчення 28 березня 2023 року прийняв рішення про відкриття дисциплінарного провадження № 07/3/2-226дс-54дп-23 стосовно прокурора ОСОБА_1 .
За результатами перевірки 10 жовтня 2023 року складено висновок про наявність дисциплінарного проступку в діях прокурора ОСОБА_1 , який із зібраними матеріалами передано на розгляд Комісії.
Скаржника та прокурора ОСОБА_1 (на електрону пошта зазначену позивачем: ІНФОРМАЦІЯ_2 ) 18 жовтня 2023 року своєчасно та належним чином повідомлено про час і місце проведення засідання Комісії. 
01 листопада 2023 року розгляд висновку КДКП відкладено у зв`язку з неявкою прокурора ОСОБА_1 
09 листопада 2023 року скаржника та ОСОБА_1 повторно своєчасно та належним чином повідомлено про час і місце проведення засідання Комісії.
На засідання Комісії прокурор ОСОБА_1 повторно не з`явилася, надіслала клопотання та пояснення, згідно з якими не погодилася з доводами дисциплінарної скарги та висновком члена КДКП про наявність у її діях дисциплінарного проступку та просила за її відсутності його не розглядати та прийняти рішення про закриття дисциплінарного провадження.
На підставі вимог пунктів 2, 3 частини 3 статті 47 Закону України «Про прокуратуру» (далі - Закон № 1697-VII), Комісія прийняла рішення про розгляд висновку за відсутності прокурора ОСОБА_1 .
За результатами розгляду висновку, 15 листопада 2023 року відповідачем-3 ухвалено рішення № 214дп-23 про притягнення прокурора ОСОБА_1 до дисциплінарної відповідальності за вчинення дисциплінарного поступку, передбаченого пунктом 7 частини 1 статті 43 Закону № 1697-VII - порушення правил внутрішнього службового розпорядку та накладено на неї дисциплінарне стягнення у виді звільнення з посади в органах прокуратури.
Копію вказаного рішення було скеровано позивачу 22 листопада 2023 року. 
Наказом Генерального прокурора від 30 листопада 2023 року № 27дк до ОСОБА_1 застосовано дисциплінарне стягнення і звільнено з посади прокурора відділу міжнародного співробітництва прокуратури Київської області та органів прокуратури з 01 грудня 2023 року на підставі рішення КДКП від 15 листопада 2023 року № 214дп-23 про накладення на ОСОБА_1 дисциплінарного стягнення. 
Надаючи оцінку спірним правовідносинам, які виникли між сторонами, суд зазначає про таке.
Приписами частини 2 статті 19 Конституції України встановлено, що органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України (далі по тексту всі нормативно-правові акти наведені у редакції, чинній на момент виникнення правовідносин).
Частина 6 статті 43 Конституції України гарантує громадянам захист від незаконного звільнення.
У силу статті 43 Конституції України кожен має право на працю, що включає можливість заробляти собі на життя працею, яку він вільно обирає або на яку він вільно погоджується. Держава створює умови для повного здійснення громадянами права на працю. Кожен має право на належні, безпечні і здорові умови праці, на заробітну плату, не нижчу від визначеної законом. Право на своєчасне одержання винагороди захищається законом.
Правові засади організації і діяльності прокуратури України, статус прокурорів, порядок здійснення прокурорського самоврядування, а також систему прокуратури України визначає Закон № 1697-VII.
Відповідно до частини 4 статті 19 Закону № 1697-VII прокурор зобов`язаний: 1) виявляти повагу до осіб під час здійснення своїх повноважень; 2) не розголошувати відомості, які становлять таємницю, що охороняється законом; 3) діяти лише на підставі, в межах та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України; 4) додержуватися правил прокурорської етики, зокрема не допускати поведінки, яка дискредитує його як представника прокуратури та може зашкодити авторитету прокуратури.
Згідно зі пунктом 7 частини 1 статті 43 Закону № 1697-VII прокурора може бути притягнуто до дисциплінарної відповідальності у порядку дисциплінарного провадження, зокрема, з підстав порушення правил внутрішнього службового розпорядку.
Правилами внутрішнього службового розпорядку прокурорів Київської обласної прокуратури та місцевих (окружних) прокуратур, затверджених наказом виконувача обов`язків керівника Київської обласної прокуратури від 30 вересня 2020 року № 114 (далі - Правила), встановлено службовий розпорядок, у тому числі визначено тривалість робочого часу.
Правила визначають загальні положення організації внутрішнього службового розпорядку прокурорів Київської обласної прокуратури та місцевих (окружних) прокуратур, режиму та умов роботи, забезпечення раціонального використання робочого часу, підвищення ефективності та якості роботи. Вони є обов`язковими для всіх прокурорів Київської обласної прокуратури та місцевих (окружних) прокуратур.
Недотримання вказаних Правил є підставою для притягнення прокурора до дисциплінарної відповідальності у порядку, передбаченому чинним законодавством. 
В органах Київської міської прокуратури встановлюється такий внутрішній службовий розпорядок: початок роботи з 9 години - упродовж робочого тижня; перерва на обід з 13 години до 13 години 45 хвилин - упродовж робочого тижня; кінець робочого дня в понеділок, вівторок, середу та четвер - о 18 годині, у п`ятницю - о 16 годині 45 хвилин; вихідні дні - субота і неділя.
Згідно пунктів 1-3 цих Правил, про свою відсутність на роботі прокурор повинен повідомити безпосереднього керівника у письмовій формі, засобами електронного чи телефонного зв`язку або іншими доступними способами.
У разі недотримання прокурором цих вимог складається акт про його відсутність на робочому місці. Прокурор не пізніше наступного робочого дня після виходу на роботу повинен надати докази поважності причини відсутності на роботі.
При ненаданні прокурором доказів поважності причини відсутності на роботі він повинен подати письмові пояснення на ім`я керівника Київської обласної прокуратури щодо причин своєї відсутності.
Як вбачається з матеріалів справи, Київською обласною прокуратурою подано до відповідного органу, що здійснює дисциплінарне провадження дисциплінарну скаргу стосовно вчинення прокурором ОСОБА_1 дисциплінарного проступку.
Вказана скарга була обґрунтована тим, що прокурор ОСОБА_1 згідно з наказом керівника Київської обласної прокуратури від 01 листопада 2022 року перебувала у відпустці без збереження заробітної плати тривалістю 61 день з 01 листопада 2022 року до 31 грудня 2022 року включно.
Після закінчення відпустки ОСОБА_1 , у порушення вимог Правил, без поважних причин з 02 січня 2023 року до дня подання дисциплінарної скарги на робочому місці відсутня та стосовно неї складено акти про відсутність на робочому місці, у зв`язку з чим вона підлягає притягненню до дисциплінарної відповідальності на підставі пунктів 6, 7 частини 1 статті 43 Закону України «Про прокуратуру».
Відповідно до частин 1 та 2 статті 45 Закону України «Про прокуратуру» дисциплінарне провадження - це процедура розгляду відповідним органом, що здійснює дисциплінарне провадження щодо прокурорів, дисциплінарної скарги, в якій містяться відомості про вчинення прокурором дисциплінарного проступку.
Право на звернення до відповідного органу, що здійснює дисциплінарне провадження щодо прокурорів, із дисциплінарною скаргою про вчинення прокурором дисциплінарного проступку має кожен, кому відомі такі факти.
Згідно з частинами 3, 4, 6, 10 статті 46 Закону № 1697-VII передбачено, що за відсутності підстав, передбачених частиною другою цієї статті, член відповідного органу, що здійснює дисциплінарне провадження, приймає рішення про відкриття дисциплінарного провадження щодо прокурора.
Після відкриття дисциплінарного провадження член відповідного органу, що здійснює дисциплінарне провадження, проводить перевірку в межах обставин, повідомлених у дисциплінарній скарзі. У разі виявлення під час перевірки інших обставин, що можуть бути підставою для притягнення прокурора до дисциплінарної відповідальності, інформація про це включається у висновок члена відповідного органу, що здійснює дисциплінарне провадження, за результатами перевірки.
Під час здійснення перевірки член відповідного органу, що здійснює дисциплінарне провадження, має право ознайомлюватися з документами, що стосуються предмета перевірки, отримувати їх копії, опитувати прокурорів та інших осіб, яким відомі обставини вчинення діяння, що має ознаки дисциплінарного проступку, отримувати за письмовим запитом від органів державної влади, органів місцевого самоврядування, їх посадових осіб, керівників підприємств, установ, організацій незалежно від форми власності та підпорядкування, громадян, громадських об`єднань необхідну для проведення перевірки інформацію. Прокурор, стосовно якого здійснюється дисциплінарне провадження, має право надавати пояснення або відмовитися від їх надання стосовно себе.
Член відповідного органу, що здійснює дисциплінарне провадження, за результатами перевірки готує висновок, який повинен містити інформацію про наявність чи відсутність дисциплінарного проступку прокурора та виклад обставин, якими це підтверджується. Якщо за результатами перевірки член відповідного органу, що здійснює дисциплінарне провадження, встановив наявність дисциплінарного проступку, у висновку додатково зазначається характер проступку, його наслідки, відомості про особу прокурора, ступінь його вини, інші обставини, що мають значення для прийняття рішення про накладення дисциплінарного стягнення, а також пропозиція члена відповідного органу, що здійснює дисциплінарне провадження, щодо конкретного виду дисциплінарного стягнення.
З матеріалів справи вбачається, що членом Комісії ОСОБА_3 28 березня 2023 року прийнято рішення про відкриття дисциплінарного провадження № 07/3/2-226дс-54дп-23 стосовно прокурора ОСОБА_1 .
В ході проведення перевірки під час дисциплінарного провадження установлено, що починаючи з 02 січня 2023 року до 02 лютого 2023 року ОСОБА_1 не з`являлася на робочому місці, у зв`язку з чим було зроблено відповідні відмітки у табелі обліку використання робочого часу.
Відсутність прокурора ОСОБА_1 на робочому місці у вказаний період підтверджено, зокрема, інформацією, викладеною у дисциплінарній скарзі керівника Київської обласної прокуратури ОСОБА_4 ; актами, складеними комісією із числа працівників Київської обласної прокуратури; табелями обліку використання робочого часу прокурора ОСОБА_1 за період з січня до лютого 2023 року; рапортом начальника відділу кадрової роботи та державної служби Київської обласної прокуратури Марчук Н.В.; поясненнями прокурора ОСОБА_5 ; листом Київської обласної прокуратури від 24 березня 2023 року; іншими матеріалами дисциплінарного провадження.
Згідно з роз`ясненнями, які містяться у пункті 24 Постанови Пленуму Верховного Суду України «Про практику розгляду судами трудових спорів» від 06 листопада 1992 року, відсутність працівника на роботі без поважних причин як протягом усього робочого дня, так і більше трьох годин безперервно або сумарно протягом робочого дня вважається прогулом.
Таким чином, Комісія дійшла консолідованого висновку про те, що прокурор ОСОБА_1 вчинила дисциплінарний проступок, відповідальність за який передбачено пунктом 7 частини 1 статті 43 Закону № 1697-VII порушення правил внутрішнього службового розпорядку.
У зв`язку з чим, 15 листопада 2023 року Комісією ухвалено рішення № 214дп-23 про накладення на прокурора ОСОБА_1 дисциплінарного стягнення у виді звільнення з посади в органах прокуратури.
Відповідно до пункту 1 розділу V цих Правил нормативно-правові акти, акти, доручення та розпорядження зі службових питань доводяться до відома прокурорів шляхом: ознайомлення у паперовій формі (з підтвердженням такого ознайомлення), оприлюднення на офіційному вебсайті Київської обласної прокуратури, розміщення в локальній мережі Київської обласної прокуратури, системі електронного документообігу органів прокуратури України (СЕД) обговорення на оперативній нараді, факсимільним, телефонним, поштовим зв`язком або у інший можливий спосіб.
Вказані Правила 28 грудня 2020 року були розміщені на офіційному вебсайті Київської обласної прокуратури та доступні за посиланням https://kobl.gp.gov.ua/ua/ documents.html.
Ці Правила є локальним нормативно-правовим актом, розміщені на офіційному вебсайті Київської обласної прокуратури, а тому обізнаність з його положеннями та виконання його приписів є прямим обов`язком кожної посадової особи прокуратури.
З огляду на викладене, суд погоджується із доводами відповідача-3 про те, що ОСОБА_1 як особа, яка має відповідні професійні знання, будучи фаховим юристом, перебуваючи на посаді прокурора в органах прокуратури з 2007 року, була зобов`язана ознайомитись з Правилами внутрішнього службового розпорядку прокурорів органів Київської обласної прокуратури та дотримуватись їх.
Щодо доводів позивачки про те, що відповідачами знехтувано основні права позивача на життя та здоров`я, недоторканність і безпеку, оскільки отримання тимчасового захисту від держави Нідерланди, активні бойові дії на території України, відсутність можливості повернення, є, на думку позивача, поважною причиною відсутності на робочому місці та які є надзвичайними, невідворотними і об`єктивними обставинами, то суд вважає їх безпідставними, з огляду на наступне.
Так, пунктом 4 частини 1 статті 40 Кодексу законів про працю України передбачено, що трудовий договір, укладений на невизначений строк, а також строковий трудовий договір до закінчення строку його чинності можуть бути розірвані власником або уповноваженим ним органом лише у випадках прогулу (в тому числі відсутності на роботі більше трьох годин протягом робочого дня) без поважних причин.
Разом з тим, працівник зі свого боку має довести поважність причин прогулу перед роботодавцем, і з врахуванням не тільки своїх свобод та інтересів, а й установи, де працює.
Відповідно до Закону України «Про правовий режим воєнного стану» воєнний стан - це особливий правовий режим, що вводиться в Україні або в окремих її місцевостях у разі збройної агресії чи загрози нападу, небезпеки державній незалежності України, її територіальній цілісності та передбачає надання відповідним органам державної влади, військовому командуванню, військовим адміністраціям та органам місцевого самоврядування повноважень, необхідних для відвернення загрози, відсічі збройної агресії та забезпечення національної безпеки, усунення загрози небезпеки державній незалежності України, її територіальній цілісності, а також тимчасове, зумовлене загрозою, обмеження конституційних прав і свобод людини і громадянина та прав і законних інтересів юридичних осіб із зазначенням строку дії цих обмежень.
У зв`язку із військовою агресією російської федерації Указами Президента України від 24 лютого 2022 року № 64/2022 «Про введення воєнного стану в Україні», від 14 березня 2022 року № 133/2022, від 18 квітня 2022 року № 259/2022 та від 17 травня 2022 року № 341/2022 «Про продовження строку дії воєнного стану в Україні» на території України з 24 лютого 2022 року запроваджено воєнний стан, який неодноразово продовжувався і діє по цей час.
Відповідно до пункту 3 Указу Президента України від 24 лютого 2022 року № 64 «Про введення воєнного стану в Україні» у зв`язку із введенням в Україні воєнного стану тимчасово, на період дії правового режиму воєнного стану, можуть обмежуватися конституційні права і свободи людини і громадянина, передбачені статтями 30 - 34, 38, 39, 41 - 44, 53 Конституції України, а також вводитися тимчасові обмеження прав і законних інтересів юридичних осіб в межах та обсязі, що необхідні для забезпечення можливості запровадження та здійснення заходів правового режиму воєнного стану, які передбачені частиною першою статті 8 Закону України «Про правовий режим воєнного стану».
15 березня 2022 року Верховна Рада України прийняла Закон України «Про організацію трудових відносин в умовах воєнного стану» № 2136-ІХ (далі - Закон № 2136-ІХ), яким встановлено особливості регулювання трудових відносин на період воєнного стану.
У відповідності до Прикінцевих положень цього Закону главу XIX «Прикінцеві положення» Кодексу законів про працю України доповнено пунктом 2, у якому зазначено: під час дії воєнного стану, введеного відповідно до Закону України «Про правовий режим воєнного стану», діють обмеження та особливості організації трудових відносин, встановлені Законом України «Про організацію трудових відносин в умовах воєнного стану».
На період дії воєнного стану положення Закону України «Про організацію трудових відносин в умовах воєнного стану», які регулюють трудові відносини по іншому, ніж Кодекс законів про працю України, мають пріоритетне значення та застосування. Однак інші норми, закріплені в законодавстві про працю, які не суперечать положенням Закону № 2136-ІХ, потрібно застосовувати й надалі.
Згідно з частиною 2 статті 1 Закону № 2136-ІХ на період дії воєнного стану вводяться обмеження конституційних прав і свобод людини і громадянина передбачених статтями 43, 44 Конституції України. Зокрема, щодо відпусток.
Станом на 10 червня 2022 року діяла в первинній редакції частина третя статті 12 Закону № 2136-ІХ, яка передбачала, що протягом періоду дії воєнного стану роботодавець на прохання працівника може надати йому відпустку без збереження заробітної плати без обмеження строку, встановленого частиною першою статті 26 Закону України «Про відпустки».
У подальшому, статтю 12 доповнено частиною четвертою згідно із Законом № 2352-IX від 01 липня 2022 року, відповідно до якої у період дії воєнного стану роботодавець за заявою працівника, який виїхав за межі території України або набув статусу внутрішньо переміщеної особи, в обов`язковому порядку надає йому відпустку без збереження заробітної плати тривалістю, визначеною у заяві, але не більше 90 календарних днів, без зарахування часу перебування у відпустці до стажу роботи, що дає право на щорічну основну відпустку, передбаченого пунктом 4 частини першої статті 9 Закону України «Про відпустки».
Матеріалами справи встановлено, що позивач у період з 14 березня 2022 року по 31 грудня 2022 року на підставі поданих нею заяв перебувала у відпустках, у тому числі відповідно до вимог статті 12 Закону України «Про організацію трудових відносин в умовах воєнного стану», їй надано відпустку без збереження заробітної плати тривалістю 90 календарних днів.
В Україні діє прокуратура, яка здійснює підтримання публічного обвинувачення в суді; організацію і процесуальне керівництво досудовим розслідуванням, розв`язання відповідно до закону інших питань під час кримінального провадження, нагляд за негласними та іншими слідчими і розшуковими діями органів правопорядку; представництво інтересів держави в суді у виключних випадках і в порядку, що визначені законом; організацію та порядок діяльності прокуратури визначає закон (частини 1, 2 статті 131-1 розділу VIII «Правосуддя» Конституції України).
Органи прокуратури належать до системи правосуддя і забезпечення їхньої безперервної діяльності в умовах воєнного стану є критично важливим для підтримання правопорядку, законності та захисту прав людини.
За правилами частини 1 статті 10 Закону України «Про правовий режим воєнного стану», у період дії воєнного стану не можуть бути припинені повноваження Президента України, Верховної Ради України, Кабінету Міністрів України, Національного банку України, Уповноваженого Верховної Ради України з прав людини, Рахункової палати, судів, органів прокуратури, органів, що здійснюють оперативно-розшукову діяльність, досудове розслідування, розвідувальних органів та органів, підрозділи яких здійснюють контррозвідувальну діяльність.
На переконання суду, правопорядок, здійснення правосуддя, тримання під вартою віднесено до життєво важливих функцій та/або послуг, порушення яких призводить до негативних наслідків для національної безпеки України
Згідно із частиною 1 статті 36 Закону 1697-VII особа, призначена на посаду прокурора, набуває повноважень прокурора після складення Присяги прокурора такого змісту: "Я, (прізвище, ім`я, по батькові), вступаючи на службу в прокуратуру, присвячую свою діяльність служінню Українському народові і Україні та урочисто присягаю: неухильно додержуватися Конституції та законів України; сумлінним виконанням своїх службових обов`язків сприяти утвердженню верховенства права, законності та правопорядку; захищати права і свободи людини і громадянина, інтереси суспільства і держави; постійно вдосконалювати свою професійну майстерність, бути принциповим, чесно, сумлінно і неупереджено виконувати свої обов`язки, з гідністю нести високе звання прокурора".
Таким чином, факт уведення в державі воєнного стану не звільняє прокурора від виконання службових обов`язків.
Стосовно доводів ОСОБА_1 про відсутність в її діях ознак дисциплінарного проступку, оскільки відсутній статус прокурора, суд зазначає про таке.
Оскільки позивач має статус одинокої матері та дитину віком до чотирнадцяти років, її не було звільнено з посади та органів прокуратури відповідно до вимог пункту 19 розділу II «Прикінцеві і перехідні положення» Закону №113-IX з урахуванням рішення кадрової комісії про неуспішне проходження атестації.
Водночас, згідно зі статтею 1 Закону № 1697-VIІ прокуратура України становить єдину систему, яка в порядку, передбаченому цим Законом, здійснює встановлені Конституцією України функції з метою захисту прав і свобод людини, загальних інтересів суспільства та держави.
За правилами частини 2 статті 15 Закону № 1697-VIІ прокурори в Україні мають єдиний статус незалежно від місця прокуратури в системі прокуратури України чи адміністративної посади, яку прокурор обіймає у прокуратурі.
Основна мета Закону № 113-IX - створення передумов для побудови системи прокуратури, діяльність якої базована на засадах ефективності, професійності, незалежності та відповідальності [Пояснювальна записка до проєкту Закону України про внесення змін до деяких законодавчих актів України щодо першочергових заходів із реформи органів прокуратури (реєстр. № 1032), що згодом ухвалено як Закон № 113-IX]. Такої мети мало бути досягнуто через кадрове перезавантаження органів прокуратури в спосіб атестації чинних прокурорів, а також надання можливості всім доброчесним кандидатам, які мають належні теоретичні знання та практичні навички, на конкурсних засадах обійняти посаду прокурора в будь-якому органі прокуратури.
У пункті 3 розділу II «Прикінцеві і перехідні положення» Закону № 113-IX визначено, що «до дня початку роботи Офісу Генерального прокурора, обласних прокуратур, окружних прокуратур їх повноваження здійснюють відповідно Генеральна прокуратура України, регіональні прокуратури, місцеві прокуратури» (абзац перший); «за прокурорами та керівниками регіональних, місцевих і військових прокуратур, прокурорами і керівниками структурних підрозділів Генеральної прокуратури України зберігається відповідний правовий статус, який вони мали до набрання чинності цим Законом, при реалізації функцій прокуратури до дня їх звільнення або переведення до Офісу Генерального прокурора, обласної прокуратури, окружної прокуратури» (перше речення абзацу третього).
Відтак у Законі № 113-IX збережено юридичний статус прокурорів, які продовжували здійснювати свої повноваження до дня їх звільнення або переведення до Офісу Генерального прокурора, обласної прокуратури, окружної прокуратури, а отже, гарантії їх незалежності як невіддільний елемент статусу прокурора.
Таким чином, на ОСОБА_1 як прокурора, розповсюджувалися вимоги всіх нормативно-правових актів, в тому числі і вимоги Правил внутрішнього службового розпорядку.
З приводу тверджень позивачки про порушення процедури дисциплінарного провадження, а саме строків проведення перевірки за дисциплінарною скаргою, суд зазначає про таке.
Так, дисциплінарне провадження включає такі етапи: відкриття дисциплінарного провадження; проведення перевірки дисциплінарної скарги; розгляд висновку про наявність чи відсутність дисциплінарного проступку прокурора; прийняття рішення у дисциплінарному провадженні стосовно прокурора; застосування до прокурора дисциплінарного стягнення.
У відповідності до абзацу першого частини 9`ятої статті 46 Закону № 1697-VII перевірка відомостей про наявність підстав для притягнення прокурора до дисциплінарної відповідальності проводиться у строк, який не перевищує двох місяців із дня реєстрації дисциплінарної скарги, а в разі неможливості завершення перевірки протягом цього строку він може бути продовжений відповідним органом, що здійснює дисциплінарне провадження, але не більш як на місяць.
Частиною 10 статті 46 Закону № 1697-VII визначено, що член відповідного органу, що здійснює дисциплінарне провадження, за результатами перевірки готує висновок, який повинен містити інформацію про наявність чи відсутність дисциплінарного проступку прокурора та виклад обставин, якими це підтверджується.
Вказані положення узгоджуються з пунктами 101 та 106 Положення про порядок роботи відповідного органу, що здійснює дисциплінарне провадження.
Таким чином, законодавцем встановлено двомісячний строк саме для проведення перевірки членом Комісії відомостей про наявність підстав для притягнення прокурора до дисциплінарної відповідальності.
Матеріалам справи встановлено, що дисциплінарна скарга була зареєстрована 22 березня 2023 року, провадження по ній відкрито 28 березня 2023 року, перевірку завершено 13 квітня 2023 року, коли були отримані з Київської обласної прокуратури запитувані документи.
З наведеного слідує, що член Комісії ОСОБА_3 закінчив перевірочні дії у дисциплінарному провадженні до 22 травня 2023 року, тобто у межах строків встановлених статтею 46 Закону № 1697-VII та пунктом 106 Положення та приступив до аналізу доказів, зібраних під час перевірки, та складання висновку.
Законодавством не передбачено строків для складання членом Комісії висновку про наявність або відсутність дисциплінарного проступку прокурора, в той час перевірку відомостей, викладених у дисциплінарній скарзі, членом Комісії проведено в межах строку, визначеного абзацом першим частини 9 статті 46 Закону № 1697-VII.
Отже, доводи позивачки щодо порушення строків проведення перевірки та складення висновку про наявність дисциплінарного проступку прокурора є не обґрунтованими та безпідставними.
Щодо доводів позивачки про порушення процедури здійснення дисциплінарного провадження в частині проведення засідання Комісії за її відсутності, то слід зазначити наступне.
Частиною 1 статті 47 Закону № 1697-VII визначено, що розгляд висновку про наявність чи відсутність дисциплінарного проступку прокурора відбувається на засіданні відповідного органу, що здійснює дисциплінарне провадження. На засідання запрошуються особа, яка подала дисциплінарну скаргу, прокурор, стосовно якого відкрито дисциплінарне провадження, їхні представники, а у разі необхідності й інші особи. Повідомлення про час та місце проведення засідання відповідного органу, що здійснює дисциплінарне провадження, має бути надіслано не пізніш як за десять днів до дня проведення засідання.
Відповідно до частини третьої цієї статті передбачено, що висновок про наявність чи відсутність дисциплінарного проступку прокурора розглядається за його участю і може бути розглянутий без нього лише у випадках, коли належним чином повідомлений прокурор: 1) повідомив про згоду на розгляд висновку за його відсутності; 2) не з`явився на засідання, не повідомивши про причини неявки; 3) не з`явився на засідання повторно.
Рішення про можливість розгляду висновку за відсутності відповідного прокурора приймає відповідний орган, що здійснює дисциплінарне провадження.
Матеріали справи свідчать про те, що позивачку своєчасно та належним чином двічі запрошувалася на засідання Комісії для розгляду висновку про наявність дисциплінарного проступку з повідомленням про час і місце проведення засідання відповідача-3 на 18 жовтня 2023 року та 09 листопада 2023 року.
Клопотання ОСОБА_1 про надання матеріалів дисциплінарного провадження було розглянуто та пояснення прокурора долучено до матеріалів дисциплінарного провадження №07/3/2-226дс-54дп-23.
Враховуючи повторну неявку ОСОБА_1 , Комісія прийняла рішення про розгляд висновку за відсутності прокурора, що відповідає вимогам пункту 3 частини 3 статті 47 Закону № 1697-VII.
Враховуючи вищевикладене, суд дійшов висновку, що відповідним органом, що здійснює дисциплінарне провадження не порушено процедуру здійснення дисциплінарного провадження.
При цьому, суд зазначає, що саме Закон України «Про прокуратуру» є спеціальним законом у даних правовідносинах та визначає окрему процедуру здійснення дисциплінарного провадження стосовно прокурора та визначає інші строки накладення дисциплінарного стягнення.
За правилами частини 4 статті 48 Закону № 1697-VII, рішення про накладення на прокурора дисциплінарного стягнення або рішення про неможливість подальшого перебування особи на посаді прокурора може бути прийнято не пізніше ніж через рік із дня вчинення проступку без урахування часу тимчасової непрацездатності або перебування прокурора у відпустці.
Враховуючи те, що вчинене прокурором ОСОБА_1 дисциплінарне правопорушення має триваючий характер (з 02 січня по 02 лютого 2023 року на дату останнього акту про відсутність на робочому місці), встановлений частиною 4 статті 48 Закону № 1697-VII строк для прийняття рішення про притягнення її до дисциплінарної відповідальності не сплинув.
Таким чином, встановлені вище обставини свідчать, що ОСОБА_1 порушено трудову дисципліни без зазначення поважних причин, яке має умисний та систематичний характер, що є підставою для притягнення прокурора до дисциплінарної відповідальності у відповідності до частини 1 статті 43 Закону України «Про прокуратуру».
Позивачка не вживала заходів щодо врегулювання порядку та організації своєї роботи, натомість без зазначення об`єктивних причин відмовилася повернутися до України та приступити до виконання своїх службових обов`язків.
Разом з тим, пунктом 3 постанови Кабінету Міністрів України від 12 квітня 2022 року №440 «Деякі питання організації роботи державних службовців та працівників державних органів у період воєнного стану» визначено, що у разі перебування державного службовця або працівника державного органу в робочий час в Україні поза межами робочого місця без рішення керівника державної служби, зазначеного в пункті 1 цієї постанови, або за кордоном, крім перебування у службовому відрядженні, оформленому в установленому порядку, до них може бути застосоване дисциплінарне стягнення відповідно до закону.
Отже, зважаючи на встановлені обставини, Комісією 15 листопада 2023 року обґрунтовано та законно прийнято рішення №214дп-23 про накладення на ОСОБА_1 дисциплінарного стягнення, а тому відсутні підстави для його скасування.
Щодо посилання у позові на те, що звільнення позивачки як одинокої матері, яка має дитину до чотирнадцяти років, суперечить положенням статті 184 КЗпП України, суд наголошує, що спеціальним законом для цієї категорії спорів (які виникають у зв`язку з вчиненням дисциплінарного проступку), є Закон України «Про прокуратуру». Положення трудового законодавства, які містить КЗпП України, є загальними для правовідносин, пов`язаних з проходженням публічної служби, і їх потрібно застосовувати у тому випадку, коли спеціальні норми не регулюють певних аспектів правовідносин, які є об`єктом спеціального регулювання.
Водночас у вимірі обставин цієї справи потрібно зауважити, що спеціальні правові норми достатньо чітко й однозначно регулюють питання, пов`язані з припиненням публічної служби (в органах прокуратури), внаслідок накладення дисциплінарного стягнення у вигляді звільнення з посади в органах прокуратури.
Відтак, встановлена у статті 184 КЗпП України заборона звільнення прокурорів - одиноких матерів при наявності дитини віком до чотирнадцяти років на підставі статті 49 Закону № 1697-VII до спірних правовідносин не застосовується. 
За правилами пункту 4 частини 1 статті 9 Закону № 1697-VII, Генеральний прокурор: у встановленому порядку на підставі рішення відповідного органу про притягнення до дисциплінарної відповідальності прокурора приймає рішення про застосування до прокурора Офісу Генерального прокурора, прокурора обласної прокуратури дисциплінарного стягнення або про неможливість подальшого перебування такої особи на посаді прокурора
З огляду на встановлення судом правомірності рішення Комісії від 15 листопада 2023 року №214дп-23, прийнятий на підставі такого рішення наказ Генерального прокурора від 30 листопада 2023 року №27дк про застосування дисциплінарного стягнення та звільнення ОСОБА_1 з посади прокурора відділу міжнародного співробітництва прокуратури Київської області та органів прокуратури з 01 грудня 2023 року також визнається судом таким, що прийнятий з урахуванням критеріїв, встановлених частиною 2 статті 2 КАС України. 
Похідні вимоги позивача про поновлення на посаді, стягнення середнього заробітку за час вимушеного прогулу, стягнення з відповідача на користь позивача компенсації моральної шкоди у розмірі 500 000, 00 грн не підлягають задоволенню.
Суд зазначає, що у викладі підстав для прийняття рішення суду необхідно дати відповідь на доречні аргументи та доводи сторін, здатні вплинути на вирішення спору; виклад підстав для прийняття рішення не повинен неодмінно бути довгим, оскільки необхідно знайти належний баланс між стислістю та правильним розумінням ухваленого рішення; обов`язок суддів наводити підстави для своїх рішень не означає необхідності відповідати на кожен аргумент заявника на підтримку кожної підстави; обсяг цього обов`язку суду може змінюватися залежно від характеру рішення. Згідно з практикою Європейського суду з прав людини очікуваний обсяг обґрунтування залежить від різних доводів, що їх може наводити кожна зі сторін, а також від різних правових положень, звичаїв та доктринальних принципів, а крім того, ще й від різних практик підготовки та представлення рішень у різних країнах.
Аналізуючи питання обсягу дослідження доводів учасників справи та їх відображення у судовому рішенні, суд першої інстанції спирається на висновки, що зробив Європейський суд з прав людини від 18 липня 2006 року у справі «Проніна проти України», в якому Європейський суд з прав людини зазначив, що п. 1 статті 6 Конвенції зобов`язує суди давати обґрунтування своїх рішень, але це не може сприйматись як вимога надавати детальну відповідь на кожен аргумент. Межі цього обов`язку можуть бути різними в залежності від характеру рішення. Крім того, необхідно брати до уваги різноманітність аргументів, які сторона може представити в суд, та відмінності, які існують у державах-учасницях, з огляду на положення законодавства, традиції, юридичні висновки, викладення та формулювання рішень.
У рішенні Європейського суду з прав людини «Серявін та інші проти України» вказано, що усталеною практикою Європейського суду з прав людини, яка відображає принцип, пов`язаний з належним здійсненням правосуддя, у рішеннях судів та інших органів з вирішення спорів мають бути належним чином зазначені підстави, на яких вони ґрунтуються. Хоча пунктом 1 статті 6 Конвенції зобов`язує суди обґрунтовувати свої рішення, його не можна тлумачити як такий, що вимагає детальної відповіді на кожен аргумент. Міра, до якої суд має виконати обов`язок щодо обґрунтування рішення, може бути різною в залежності від характеру рішення (рішення у справі «Руїс Торіха проти Іспанії» (RuizTorija v. Spain) від 09 грудня 1994 року, серія A, № 303-A, п. 29).
З огляду на встановлені фактичні обставини справи, суд зазначає, що решта доводів та тверджень учасників справи, у контексті наведених правових вимог, не впливають на висновки суду за наслідком розгляду даної справи.
Відповідно до статті 244 Кодексу адміністративного судочинства України (далі також - КАС України) під час ухвалення рішення суд вирішує, зокрема:
1) чи мали місце обставини (факти), якими обґрунтовувалися вимоги та заперечення, та якими доказами вони підтверджуються;
2) чи є інші фактичні дані, які мають значення для вирішення справи, та докази на їх підтвердження. 
Відповідно до положень частин 1 та 2 статті 72 КАС України доказами в адміністративному судочинстві є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інші обставини, що мають значення для правильного вирішення справи. Ці дані встановлюються такими засобами: письмовими, речовими і електронними доказами; висновками експертів; показаннями свідків.
Згідно положень статті 90 КАС України суд оцінює докази, які є у справі, за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на їх безпосередньому, всебічному, повному та об`єктивному дослідженні. Жодні докази не мають для суду наперед встановленої сили. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності.
Враховуючи положення статті 139 КАС України, розподіл судових витрат, судом не здійснюється. 
Керуючись ст.ст. 13, 14, 241, 243, 246, 250, 255, 293, 295 Кодексу адміністративного судочинства України, суд, -
в и р і ш и в:
В задоволенні адміністративного позову - відмовити.

Рішення набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті апеляційного провадження чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови судом апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.
Апеляційна скарга на рішення суду подається до Шостого апеляційного адміністративного суду протягом тридцяти днів з дня його проголошення.
У разі оголошення судом лише вступної та резолютивної частини рішення, або розгляду справи в порядку письмового провадження, апеляційна скарга подається протягом тридцяти днів з дня складення повного тексту рішення.

Суддя Я.В. Горобцова

Горобцова Я.В.